Държавен вестник, бр. 58, 2014 г., стр. 6

СТР.  6	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  58
Висшият съдебен съвет в качеството му 
на орган, администриращ съдебната власт, 
не може да осъществява подзаконова нормо-
творческа компетентност, която да произтича 
пряко от определените му в чл. 130, ал. 6 
от Конституцията правомощия. Конститу­
ционното закрепване на тези правомощия 
обаче не изключва законовото овластяване 
на ВСС да издава нормативни актове въз 
основа и в изпълнение на закона. Това е 
така, защото с изричната норма на чл. 133 
от Конституцията организацията и дейността 
на ВСС, на съдилищата, на прокурорските и 
на следствените органи се уреждат със закон. 
Очевидно е, че при необходимост да се изда­
ват правилници и наредби, произтичащи от 
Закона за съдебната власт, то това не може 
да бъде направено нито от Министерския 
съвет, нито от министъра на правосъдието. 
При това с подзаконови нормативни актове 
ВСС не би уреждал единствено свои вътреш­
ноорганизационни въпроси, а в изпълнение 
на конституционните си правомощия следва 
да може да регламентира отношенията, свър­
зани с общото функциониране на системата 
на съдебната власт.
Широко възприето е виждането, че дей­
ността на органите на държавна власт, наред 
с вътрешноорганизационната работа и тази по 
изпълнение на законите, включва и дейност по 
издаването на правни актове, някои от които 
могат да имат нормативен характер. В този 
смисъл органите на изпълнителната власт 
имат възможност да издават властнически 
актове, включително и да създават правила 
за поведение в сферата на държавното упра­
вление. Поначало подзаконовите нормативни 
актове се издават от изпълнителната власт 
с оглед на това да бъдат конкретизирани 
законовите правила за нуждите на текущото 
управление. Естествено с това правомощие 
не са овластени всички органи, защото това 
зависи от характера на тяхната функционална 
компетентност, както и от мястото им в сис­
темата на държавните органи. Правилниците 
и наредбите, приемани от Министерския 
съвет и министрите, са нормативни актове 
с присъщите на това признаци и съгласно 
чл. 114, ал. 1 от Конституцията се издават 
„въз основа на законите“ и „в изпълнение на 
законите“. Тези актове се издават от органи 
на изпълнителната власт, но не могат да се 
отнасят до материята за организацията и 
функционирането на съдебната власт поради 
възприетите в конституционната ни система 
принципи за разделение на властите и неза­
висимост на съдебната власт. Разбирането, 
че в държавите с парламентарно управление, 
каквато е Република България, подзаконо­
вите нормативни актове се издават само 
от централните органи на изпълнителната 
власт – Министерския съвет и отделните 
министри, защото само те, а не и другите 
органи извън изпълнителната власт подлежат 
на пряк контрол от Народното събрание, е 
неприемливо. Очевидно логиката на парла­
ментарното управление не се вписва в гор-
ното разбиране. По тази логика би следвало 
подзаконови нормативни актове в сферата 
на съдебната власт да могат да се издават 
единствено от министъра на правосъдието, 
за което парламентът да упражнява пряк 
контрол и да търси отговорност от пра­
вителството за подобно нормотворчество. 
Министърът на правосъдието в рамките на 
своята функционална компетентност може 
да издава подзаконови нормативни актове, 
свързани със съдебната власт, но само ако 
с тях не се засяга нейната независимост, 
гарантирана от Конституцията. 
Поначало Конституцията е тази, която 
може да овласти държавен орган с право­
мощието да издава нормативни актове, ако 
това е свързано с неговата функционална 
компетентност. В същото време допустимо 
е закон да предостави възможност за изда­
ването на подзаконови нормативни актове 
на орган, на който Конституцията предос­
тавя функционална компетентност, от която 
произтича необходимостта от издаването 
на такива актове. Органите на съдебната 
власт – съд, прокуратура и следствие, разбира 
се, не могат да издават нормативни актове 
във връзка със своята дейност. В същото вре­
ме ВСС в рамките на своята компетентност 
по чл. 130, ал. 6 от Конституцията може да 
издава подзаконови нормативни актове, ако 
е оправомощен за това със закон, уреждащ 
материята, резервирана от чл. 133 от Ос­
новния закон. Ето защо, ако законодателят 
прецени, някои от актовете на ВСС могат да 
имат качеството на наредби и да притежа­
ват белезите, присъщи на тези нормативни 
актове. От волята на законодателя зависи 
дали той ще уреди изчерпателно и детайлно 
всички аспекти на компетентността на ВСС 
по чл. 130, ал. 6 от Конституцията, или ще му 
предостави обособена сфера за осъществяване 
на подзаконова регламентация, свързана с 
тази компетентност. 
Първичното регулиране на обществените 
отношения по въпросите на съдебната власт 
е предмет единствено на законова уредба. В 
същото време при създадената от Народното 
събрание правна рамка конкретизирането и 
доразвиването на законовата уредба може 
да бъде възложено на ВСС, който да издаде 
съответните подзаконови нормативни актове. 
При спазване на принципа за разделение 
на властите законодателят не може да ан­