Държавен вестник, бр. 66, 2024 г., стр. 45

БРОЙ  66	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  45   
Върховната прокуратура.“, който е запазен 
като окончателна редакция и при третото 
гласуване.
Създателите на Конституцията през 1991 г. 
са целели да уредят в глава шеста „Съдебна 
власт“ преди всичко типичните за всеки от 
органите на съдебната власт дейности, т.е. 
тези дейности на съдилищата, прокуратурата 
и следствените органи, които са основание 
за тяхното създаване и които съществуват 
обособени в рамките на независимата съ­
дебна власт. При обсъждане на конкретните 
разпоредби, отнасящи се до прокуратурата, 
народните представители от Великото На­
родно събрание обръщат особено внимание 
на реалната опасност от неправомерно осъ­
ществяване на прокурорските правомощия 
при „липсата на структурно единство и ин­
ституционен контрол в Прокуратурата“. За­
това приемат, че „принципите на изграждане 
на прокуратурата трябва да бъдат единство, 
йерархическа зависимост и несменяемост на 
прокурора“ (стенограма от 140-ото пленарно 
заседание на Великото Народно събрание от 
29.05.1991 г.). Създателите на Основния закон 
са предвидили, освен йерархичен контрол в 
системата на прокуратурата, упражняван от 
горестоящите звена спрямо долустоящите, 
и йерархичен контрол от страна на главния 
прокурор по отношение на всички прокурори 
в системата на прокуратурата.
За постигането на тези цели с приемането 
на Конституцията Великото Народно събрание 
чрез чл. 126, ал. 2 „определя самостоятелно 
функции на главния прокурор, извеждайки 
го по този начин като едноличен орган“ 
(Тълкувателно решение № 8 от 2005 г. по к.д. 
№ 7/2005 г.) и възлагайки му правомощия за 
надзор за законност и методическо ръководство 
върху дейността на всички прокурори. Трайна 
и последователна е практиката на Конститу­
ционния съд, че чрез тези правомощия „кон­
ституционният законодател съсредоточава и 
персонализира в лицето на главния прокурор 
крайната отговорност за законосъобразното 
упражняване от прокурорите на правомощията 
по чл. 127, т. 1 – 6 от Конституцията, като 
създава и допълнителна гаранция за точното 
и еднакво прилагане на законите (материални 
и процесуални) в рамките на прокуратурата“ 
(Решение № 2 от 2017 г. по к.д. №13/2016 г., 
Тълкувателно решение № 11 от 2020 г. по к.д. 
№ 15/2019 г., Решение № 7 от 2021 г. по к.д. 
№ 4/2021 г.). Преди оспореното изменение на 
Конституцията главният прокурор е едноличен 
държавен орган в рамките на съдебната власт, 
който е най-високопоставеният ръководен 
орган в единната йерархическа структура на 
прокуратурата. Като магистрат в системата 
на прокуратурата той е обвързан с нейната 
конституционна задача и способите, които са 
предоставени за изпълнението є, така както 
всеки друг прокурор. Той е самостоятелен 
държавен орган – връх на административната 
йерархия на прокуратурата (Решение № 12 от 
2022 г. по к.д. № 7/2022 г.), чието ръководство 
предполага наличието на инструментариум от 
специфични правомощия, свързани с осъщест­
вяването на специфичната задача на проку­
ратурата в рамките на съдебната власт – да 
следи за спазването на законността. Другите 
органи на съдебната власт или на другите 
власти не разполагат с правомощие за пряка 
намеса или контрол върху тази същинска 
дейност на прокурорите (Решение № 3 от 
2015 г. по к.д. № 13/2014 г.).
В Тълкувателно решение № 11 от 2020 г. по 
к.д. № 15/2019 г. Конституционният съд очерта 
характеристиките и обхвата на правомощи­
ята на главния прокурор по чл. 126, ал. 2 от 
Основния закон преди оспореното изменение. 
Както надзорът за законност, така и методичес­
кото ръководство на главния прокурор върху 
дейността на всички прокурори, по начина, 
по който са конструирани от създателите на 
Конституцията, „имат за обект дейността на 
прокурорите, упражняват се в рамките на 
прокуратурата, имат за предмет дейността на 
органи, които са му йерархически подчинени 
и на които е административен ръководител“, и 
„са относими към осъществяването на основ­
ната задача на прокуратурата чрез способите 
по чл. 127 от Конституцията, т.е. само към 
онази дейност на прокурорите, чрез която 
се реализира пряко основната функция на 
прокуратурата“ като част от съдебната власт. 
Надзорът за законност обхваща единствено 
правилното приложение на материалния и 
процесуалния закон при решаване на въпро­
сите по конкретно наказателно производство. 
Надзорът за законност, упражняван от глав­
ния прокурор, не засяга и не се намесва в 
онази страна на прокурорската дейност по 
чл. 127 от Конституцията, която се основава 
единствено на свободно формиране на вът­
решното убеждение на прокурора, изградено 
на основата на преценка за достоверност на 
законосъобразно допуснати, събрани и прове­
рени доказателствени материали, въз основа 
на която прави фактическите си констатации 
и изводи по въпросите, включени в предмета 
на доказване.
Методическото ръководство, от своя стра­
на, включва създаването на общи правила за 
осъществяването на прокурорската дейност, 
които имат трайно, нееднократно действие и 
съдържат указания към прокурорите за под­
ходите и правилата, способите и действията, 
чрез които да осъществяват правомощията си.
Всяко едно от двете предоставени от 
Великото Народно събрание правомощия 
на главния прокурор допринася за реали­