Държавен вестник, бр. 111, 2025 г., стр. 48

СТР.  48	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  111
4.2.1. Правото на информация и съгласие 
за лечение е уредено в Закона за здравето. 
Съгласно чл. 87, ал. 1 от ЗЗ медицинските 
дейности се осъществяват след изразено 
информирано съгласие от пациента освен в 
случаите, изрично посочени в закона.
4.2.2. Информирано съгласие пациентът 
може да даде след като е получил информация 
от лекаря си за: диагнозата и характера на 
заболяването; описание на целите и вида на 
лечението, очаквани резултати; потенциални 
рискове, свързани с предлаганите диагнос­
тични и лечебни методи, странични ефекти, 
нежелани лекарствени реакции, болка и др.; 
вероятността за благоприятно повлияване, 
риск за здравето при прилагане на други ме­
тоди или отказ от лечение. Тази информация 
трябва да бъде представена в подходящ обем 
и форма, даващи възможност за свобода на 
избора на лечение (чл. 88 от ЗЗ).
4.2.3. Пациентът има право също така и 
да откаже медицинска помощ или започната 
медицинска дейност, което се удостоверява 
с подпис на лицето в медицинската докумен­
тация (чл. 90, ал. 1 и 2 от ЗЗ). 
4.2.4. Когато пациент или негов законен 
представител откаже психиатрична помощ 
въпреки съвета на неговия лекар, това се 
удостоверява с подпис в личната амбулаторна 
карта, амбулаторния журнал или в историята 
на заболяването. Ако е налице отказ да се 
подпише, това се отбелязва в присъствието 
и с подпис на двама свидетели.
4.2.5. При установена неспособност за изра­
зяване на информирано съгласие за лечение от 
страна на болния, такова изразява определено 
от съда лице от кръга на близките на болния 
или представител на общинската служба по 
здравеопазване или посочено от кмета на 
общината лице по седалището на лечебното 
заведение.
4.3. Право на поверителност на информа­
цията.
4.3.1. Правото на поверителност на ин­
формацията, свързана с лечението, се га­
рантира от ЗЗ, Регламент (ЕС) 2016/679 на 
Европейския парламент и на Съвета от 27 
април 2016 г. относно защитата на физиче­
ските лица във връзка с обработването на 
лични данни и относно свободното движение 
на такива данни и за отмяна на Директива 
95/46/EО (Общ регламент относно защитата 
на данните), Закона за защита на личните 
данни, Кодекса на професионалната етика 
на лекарите в България от 2000 г. (ДВ, бр. 79 
от 2000 г.). В Кодекса на професионалната 
етика на лекарите в България лекарската 
тайна е дефинирана като „всички сведения, 
които пациентът е споделил с лекаря във 
връзка със състоянието си, и факти, открити 
при прегледа и изследванията, извършени от 
последния, както и всичко, което лекарят е 
научил при упражняване на професията си 
относно пациента“, като „тайната се пази и 
по отношение на членовете на семейството 
на болния“. За извършени нарушения на 
поверителността на здравната информация 
лекарят носи административна отговорност. 
4.4. Право на недискриминация.
Забраните на чл. 147, ал. 1 и 2 от ЗЗ са 
предпазващи по отношение на дискримина­
тивните практики и вероятни злоупотреби. 
Тази законова норма гласи, че никой не може 
да бъде подложен на медицински дейности 
за установяване или лечение на психично 
разстройство освен при условия и по ред, оп­
ределен със закон, като оценката за наличие 
на психично разстройство не може да се ос­
новава на семейни, професионални или други 
конфликти, както и на данни за прекарано в 
миналото психично разстройство.
4.5. Право на хуманитарно третиране на 
пациентите.
4.5.1. Съгласно международните разпоредби, 
по които България е страна, и действащото у 
нас законодателство никой не може да бъде 
подлаган на изтезания, на нечовешко или 
унизително отношение или наказание. 
4.5.2. Прилагането на мерки за временно 
физическо ограничаване в рамките на ле­
чението, провеждано в лечебни заведения 
с психиатричен стационар, трябва да става 
в съответствие с установените нормативни 
актове. 
4.5.3. Случаите, в които може да бъде при­
ложено задължително/принудително лечение, 
са в съответствие с процедурите по реда на 
Закона за здравето и по реда на Наказателния 
кодекс и Наказателно-процесуалния кодекс 
на Република България.
4.6. Задължения на пациент с психично 
заболяване (с изключение на пациенти с тежка 
ажитирана психоза и промени в съзнанието):
4.6.1. да съдейства за укрепване на собст­
веното си здраве по време на лечението;
4.6.2. да не застрашава здравето на другите 
болни и на персонала, извършващ лечението;
4.6.3. да спазва стриктно препоръките 
на екипа за подготовка за изследванията и 
лечението;
4.6.4. да осведомява екипа, провеждащ ле­
чението, за болести и състояния, повишаващи 
риска от назначената терапия;
4.6.5. да съдейства на екипа, провеждащ 
лечението му, и да спазва всички негови 
препоръки;
4.6.6. да не нарушава правилника за уст­
ройството, дейността и вътрешния ред на 
лечебното заведение и клиниката/отделението, 
където се провежда неговото лечение.
4.7. Задължителното и принудителното 
лечение в психиатричната помощ се регла­
ментират от утвърдения медицински стандарт 
по „Съдебна психиатрия“.
7326