Държавен вестник, бр. 26, 2016 г., стр. 39

БРОЙ  26	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  39  
ал. 2, т. 4 във връзка с ал. 1 ЗИХУ да се 
изплаща при извършено балнеолечение или 
рехабилитационни услуги в обекти, отговаря-
щи на стандартите по Наредба № 30 от 2004 г. 
за утвърждаване на медицински стандарт 
„Физикална и рехабилитационна медицина“. 
Разходооправдателният документ за извърше-
ното балнеолечение или рехабилитационни 
услуги се представя в едномесечен срок от 
крайната дата на ползването им в дирекция 
„Социално подпомагане“ по постоянен адрес.
Нормативният административен акт е 
валиден – издаден от компетентен орган при 
изрично предвидена законова делегация, в 
рамките на материалната му компетентност 
и в предписаната писмена форма.
Правният интерес на Върховната ад-
министративна прокуратура е нормативно 
определен от чл. 186, ал. 2 АПК. 
Възраженията за незаконосъобразност на 
оспорения текст от правилника са основа-
телни предвид следното:
Оспореният нормативен акт е издаден 
при спазване на процедурата по приемането 
му съгласно разпоредбата на чл. 26 ЗНА. В 
чл. 27 ЗНА е предвидено задължението да се 
изпрати за съгласуване на органите, чиито 
правомощия са свързани с предмета на регу-
лиране на предлагания акт или задължения 
да го прилагат и те също имат възможност 
в 14-дневен срок да ги изготвят. Проектът 
заедно с мотивите, съответно доклада към 
него, се внася за обсъждане и приемане от 
компетентния орган, като съгласно чл. 28, 
ал. 2 ЗНА мотивите следва да съдържат оп-
ределени реквизити – от т. 1 до т. 5 по по-
сочения текст. Настоящият състав счита, че 
изменението на Правилника за прилагане на 
Закона за интеграция на хората с увреждания 
(ДВ, бр. 55 от 2014 г.), чиято разпоредба на 
чл. 28, ал. 1 е предмет на настоящия про-
тест, е прието при съществено нарушение на 
процедурата по чл. 28, ал. 2 ЗНА. В доклада 
на министъра на труда и социалната поли-
тика – вносител на проекта за изменение 
и допълнение на ППЗИХУ, не се съдържа 
анализ за съответствие с правото на Евро-
пейския съюз съобразно т. 5 на чл. 28, ал. 2 
ЗНА. Заключението в доклада, че с проекта 
не се уреждат въпроси, които са предмет на 
приложимото вторично право, е формално 
и не се основава на такъв анализ.
В чл. 15, ал. 1 ЗИХУ е предвидено, че 
хората с трайни увреждания имат право на 
медицинска и социална рехабилитация. Наред 
с това в случая следва да бъдат съобразени 
легалните определения на понятията „реха-
билитация“, „медицинска рехабилитация“ и 
„социална рехабилитация“. Според опреде-
лението, дадено в чл. 1, т. 5 ДРЗИХУ, „реха-
билитация“ е последователен и непрекъснат 
възстановителен процес, който подпомага 
човека с увреждане да достигне оптимално 
физическо, интелектуално, психическо и 
социално равнище на дейност, като му се 
осигуряват възможности за промяна на жи-
вота към по-висока степен на независимост; 
според определението в чл. 15, ал. 2 ЗИХУ 
„медицинска рехабилитация“ е лечебна дей-
ност, осъществявана от мултидисциплинарни 
екипи при условията и по реда на Закона за 
лечебните заведения и Закона за здравното 
осигуряване, която включва: а) поддържа-
ща медикаментозна терапия; б) физикална 
терапия; в) говорна и зрителна терапия; г) 
кинезитерапия; д) ерготерапия; е) психоте-
рапия; ж) трудово лечение; з) назначаване 
на помощни средства, приспособления и 
съоръжения и медицински изделия за хората 
с увреждания; а според чл. 15, ал. 4 ЗИХУ 
„социална рехабилитация“ е създаване на 
умения за водене на самостоятелен живот 
чрез рехабилитация на зрението, слуха и 
говора, двигателна рехабилитация, психо-
логична помощ, предоставяне на социални 
услуги и други дейности. 
Добавката за интеграция по чл. 42, ал. 2, 
т. 4 ЗИХУ може да се предоставя както за 
медицинска рехабилитация, така и за соци-
ална рехабилитация, според смисъла на тези 
понятия, посочен съответно в чл. 15, ал. 2 и 
4 ЗИХУ, тъй като на първо място социалната 
рехабилитация представлява вид рехабилита-
ционна дейност, а на следващо – социалната 
рехабилитация не е изключена нито изрично, 
нито по подразбиране от дейностите, за ко-
ито се предоставя интеграционна добавка. 
Нещо повече  – в чл. 15, ал. 1 ЗИХУ изрично 
е посочено, че хората с трайни увреждания 
имат право на медицинска и социална реха-
билитация. Несъмнено е, че съдържанието 
на двата вида рехабилитация – медицинска 
и социална, не е идентично, различни са и 
методите на въздействие върху човешкия 
организъм в рамките на цялостния възста-
новителен процес, насочен към промяна на 
живота на лицето с увреждания към по-ви-
сока степен на независимост. Поради това 
не може да бъде поставен знак на равенство 
между дейностите, които се включват в двете 
понятия и които могат да бъдат осъществени 
за постигане на целите на съответния вид 
рехабилитация.
С член единствен на Наредба № 30 от 
19.07.2004 г., към която препраща изменената 
разпоредба на чл. 28, ал. 1 ППЗИХУ (изр. 
първо), е утвърден медицински стандарт 
„Физикална и рехабилитационна медицина“, 
а самият стандарт представлява приложение 
към тази норма. В раздел І, т. 1 от стандарта е 
дадена обща характеристика на медицинската 
специалност „Физикална и рехабилитационна 
медицина“, като е посочено, че тя предста-
влява клинична медицинска специалност с