Държавен вестник, бр. 93, 2002 г., стр. 15

Б Р О Й  93
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  15
ставители да коригира и допълва законопроек-
тите при второто четене. Особено когато тези
предложения не противоречат на принципите на
приетия при първото гласуване законопроект,
какъвто е случаят с § 28 ЗИДЗОВСРБ.
Неоснователно е и претендираното от иска-
телите нарушение на чл. 105, ал. 2 от Конститу-
цията поради неучастие в законодателния про-
цес на правителството и на други държавни
органи, имащи отношение към въоръжените
сили на Република България. Това е така, за-
щото България е република с парламентарно
управление и съгласно Конституцията—чл. 1,
ал. 1, чл. 62 и чл. 84, т. 1, именно Народното
събрание осъществява суверенно и самостоя-
телно законодателната власт, като приема, из-
меня, допълва и отменя законите.
Липсва и поддържаното в искането наруше-
ние на чл. 6, ал. 2 от Конституцията. Следва да
се има предвид, че ограничаване правата на
определени социални групи граждани е допус-
тимо според Конституцията, когато тези огра-
ничения са обществено необходими и става дума
за ефективността на българската армия и ефек-
тивността на националната ни сигурност— Ре-
шение № 14 от 1992 г. по к.д. № 14 от 1992 г. В
този смисъл е и Решение № 18 от 1997 г. по к.д.
№ 12 от 1997 г., с което съдът е приел, че “Пра-
вото на едно лице да заема определена длъж-
ност не е абсолютно по своя характер. То под-
лежи на различни ограничения от обективен и
субективен характер. Такива ограничения мо-
гат да произтичат от различни конституционни
ценности и принципи ...”. В случая това е разпо-
редбата на чл. 9 от Конституцията, според коя-
то въоръжените сили трябва оптимално да га-
рантират суверенитета, сигурността и незави-
симостта на страната и защитават нейната те-
риториална цялост. 
Ето защо намаляването на пределната въз-
раст за кадровата военна служба не може да се
приеме като ограничаване на права по смисъла
на чл. 6, ал. 2 от основния закон, тъй като имен-
но спецификата на упражняваната дейност е
наложила това законодателно решение, което
е в рамките на законодателната целесъобраз-
ност. В тази връзка е без значение общата тен-
денция към увеличаване на възрастта за пенси-
ониране в нашето законодателство.
С оглед на изложеното и на основание
чл. 149, ал. 1, т. 2 от Конституцията Конститу-
ционният съд
Р Е Ш И :
Отхвърля искането на 48 народни предста-
вители от XXXIX Народно събрание за устано-
вяване на противоконституционността на § 28
oт Закона за изменение и допълнение на Зако-
на за отбраната и въоръжените сили на Репуб-
лика България (ДВ, бр. 40 от 2002 г.).
Председател: Христо Данов
52450
МИНИСТЕРСКИ СЪВЕТ
ПОСТАНОВЛЕНИЕ № 213
ОТ 16 СЕПТЕМВРИ 2002 Г.
за приемане на Наредба за разрешаване на
продукти за растителна защита
МИНИСТЕРСКИЯТ СЪВЕТ
П О С Т А Н О В И :
Член единствен. Приема Наредба за разре-
шаване на продукти за растителна защита.
Министър-председател:
Симеон Сакскобургготски
Главен секретар на Министерския съвет:
Севдалин Мавров
НАРЕДБА
за разрешаване на продукти за растителна
защита
Г л а в а  п ъ р в а
ОБЩИ ПОЛОЖЕНИЯ
Чл. 1. С наредбата се уреждат условията и
редът за разрешаване на продуктите за расти-
телна защита (ПРЗ).
Чл. 2. На пазара се предлагат и се употребя-
ват ПРЗ, които са разрешени при условията и
по реда на наредбата.
Чл. 3. Продукт за растителна защита, кой-
то не е разрешен в страната, може да се про-
извежда, складира и транспортира за износ в
друга държава, при условие че има сключен
договор между български производител и чуж-
дестранен купувач.
Г л а в а  в т о р а
УСЛОВИЯ ЗА РАЗРЕШАВАНЕ НА
ПРОДУКТИ ЗА РАСТИТЕЛНА ЗАЩИТА
Чл. 4. Продуктите за растителна защита се
разрешават от министъра на земеделието и
горите за предлагане на пазара и за употреба,
когато:
1. са достатъчно ефикасни;
2. нямат нежелателно въздействие върху
растения или върху растителни продукти, кои-
то не са обект на унищожаване;
3. не причиняват ненужно страдание и болка
на гръбначните животни при прилагането им;
4. нямат вредно въздействие (пряко или не-
пряко) върху човешкото здраве и здравето на
животните, повърхностните или подпочвени-
те води;
5. нямат вредно въздействие върху околната
среда при придвижването и разграждането им
в почвата;
6. не замърсяват водите, включително пи-
тейната и подпочвените води;
7. при правилна употреба не оказват отрица-
телно влияние върху биологичните видове, ко-
ито не са обект на провежданата борба;