Държавен вестник, бр. 41, 2025 г., стр. 6

СТР.  6	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  41
от Директива 2023/2413 във връзка с изме­
нение на чл. 16, т. 7 от Директива 2018/2001 
е поместено изискването държавите членки 
да „предоставят подходящи ресурси, за да 
гарантират квалифициран персонал, повиша­
ване на квалификацията и преквалификация 
на своите компетентни органи“, както и да 
„подпомагат регионалните и местните органи 
с цел улесняване на процедурата за издаване 
на разрешения“.
Също така в практиката на Конститу­
ционния съд е залегнало изискването „пос­
ледователно [да се] отстоява необходимото и 
подходящо за осъществяването на възложените 
държавни функции разграничаване на право­
мощията на държавните органи“ (Решение 
№ 15 от 28.11.2022 г. по к.д. № 10/2022 г.). 
С § 7 се намаляват сроковете на админист­
ративните процедури за издаване на разре­
шения за реализирането на инвестиционни 
проекти за изграждане на енергийни обекти 
за производство на енергия от възобновяеми 
източници. Съгласно чл. 25б, ал. 2 (§ 7 ЗИД 
ЗЕВИ) срокът „за приключване на процеду­
рите за издаване на разрешенията, необхо­
дими съгласно действащото законодателство 
за изграждане, ползване и присъединяване 
на оборудване за производство на електри­
ческа енергия от слънчева енергия с обща 
инсталирана мощност до 20 kW, разположе­
ни в сгради, в съществуващи или бъдещи 
изкуствени конструкции, с изключение на 
изкуствени водни площи, включително за пот­
ребители на собствена електрическа енергия 
от възобновяеми източници и общности за 
възобновяема енергия, е не повече от един 
месец“. В тези случаи „непроизнасянето на 
органа, компетентен да издаде съответния 
административен акт по Закона за устройст­
во на територията в законоустановения срок, 
при съобразяване на началната дата съг­
ласно чл. 22, ал. 8, се счита за мълчаливо 
съгласие, когато инсталираната мощност на 
оборудването не надвишава предоставената 
електрическа мощност на присъединения към 
електрическата мрежа обект за потребление 
на електрическа енергия на краен клиент“. 
Така въведената възможност за мълчаливо 
съгласие е неопределена по обхват и предмет. В 
случая съдържанието на административния 
акт не е обвързано единствено от искането на 
заявителя, каквото е изискването на чл. 58, 
ал. 4, изр. 1 от Административнопроцесуалния 
кодекс (АПК), а и от конкретните възмож­
ности на мрежата. Основната предпоставка 
за реализирането на мълчаливото съгласие 
е изтичане на „законоустановения срок“ (§ 7 
относно чл. 25б, ал. 3 ЗЕВИ), а началната 
дата, с която този срок трябва да се съобрази, 
е уредена в предходния параграф от Закона 
за изменение и допълнение (§ 6, т. 3 относно 
чл. 22, ал. 8 ЗЕВИ). Това обстоятелство в 
съвкупност с въведените кратки срокове в 
ЗИД ЗЕВИ създава условия за установяване­
то на практика на прибягване до мълчаливо 
съгласие винаги когато конкретният проект 
поради сложността на своето изпълнение не 
позволява новите срокове да бъдат спазени.
Трябва да се има предвид, че в текста на 
транспонираната директива е изтъкнато, че 
мълчаливото съгласие е вариант, до който 
може да не се прибягва, когато „принципът 
на административно мълчаливо съгласие не 
съществува в националната правна система 
на съответната държава членка“ (чл. 1, т. 7 
от Директива 2023/2413 във връзка с измене­
ние на чл. 16а, т. 6 от Директива 2018/2001 и 
съображение 35 от преамбюла на Директива 
2023/2413). По аргумент на противното, ако 
националните норми регламентират изрични 
условия, при които е допустимо мълчаливо 
съгласие, националният законодател е длъжен 
да изпълни тези условия при възпроизвежда­
нето на мълчаливо съгласие в процедури за 
издаване на разрешения при реализирането 
на инвестиционни проекти за изграждане 
на енергийни обекти за производство на 
енергия от възобновяеми източници. Ето 
защо считам, че така въведената възмож­
ност за мълчаливо съгласие в тази сфера на 
обществени отношения, регламентирана по 
този начин, не отговаря на изискванията на 
чл. 58, ал. 4 от АПК.
3. Заобикаляне на правила, гарантиращи 
опазване на околната среда 
С § 8, т. 6 и § 9 се създава възможност 
за изрично ограничение на прилагането на 
изискуеми процедури, респективно ограни­
чаването на преценката на компетентни ад­
министративни органи, определени в Закона 
за биологичното разнообразие и Закона за 
опазване на околната среда.
Предвидено е съкращаване на обхвата на 
екологичните оценки, когато за присъединя­
ване на енергийни обекти за производство 
на електрическа енергия от възобновяеми 
източници трябва да се извърши разширение 
и/или реконструкция на електропреносната 
и/или съответната електроразпределителна 
мрежа, свързваща обектите (§ 8, т. 6 относно 
чл. 26, ал. 21 ЗЕВИ). Става въпрос за обекти, 
които ще се изграждат не само в приоритетна 
зона, но и извън нея. 
Докато за приоритетни зони, които са 
част от зоните за ускорено внедряване, това 
ограничаване е приемливо, не така стои 
въпросът за зоните извън тях. В Директива 
2023/2413 изрично е изтъкнато, че възмож­
ността за ограничаване на оценката на въз­
действието върху околната среда е допустимо