Държавен вестник, бр. 35, 2002 г., стр. 4

С Т Р .  4
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  35
дейността—като наземен оператор или опера-
тор чрез регистрация. Различието в режимите
не е предпоставка за тяхното участие, а после-
дица от избора им. Веднъж обаче направил
избора, операторът е подчинен на различията в
рамките на отделния режим.
Народните представители обосновават твър-
дението си за противоречие на изброените с чл. 19,
ал. 2 от Конституцията, като съпоставят различ-
ните условия и изисквания за осъществяване на
дейността, съдържащи се в двата режима.
Налага се кратък анализ на оспорените
норми:
1. Норми, които се отнасят до нововъведе-
ния регистрационен режим.
 Разпоредбите на § 1, с който в чл. 3, ал. 2 са
добавени думите “или регистрации”; § 6, с който
в чл. 20, ал. 1 са добавени думите “чрез регист-
рирането или”; § 13, с който в чл. 32, ал. 1 е
създадена нова т. 16 със съдържание “извърш-
ва или заличава регистрации за осъществява-
не на радио- и телевизионна дейност в предви-
дените от закона случаи”; § 23, с който в чл. 102,
ал. 1, т. 2 са добавени думите “такси за регист-
риране”, могат тематично да се обединят, за-
щото всичките касаят нововъведения регист-
рационен режим за осъществяване на радио- и
телевизионна дейност. По-горе бе направен
изводът, че режимът е стъпка към дерегула-
ция, съобразена с Конституцията, и че регла-
ментиращите го разпоредби не противоречат
на чл. 19, ал. 2.
2. Неравнопоставеност на операторите по
отношение на сроковете за осъществяване на
радио- и телевизионна дейност.
 Според § 28, с който е изменен чл. 109
ЗИДЗРТ, срокът за лицензия на разпространя-
ваните чрез наземен способ програми е 15-го-
дишен, докато според § 46, с който е създаден
чл. 125а, ал. 7, разпространяването на програ-
ми чрез други технически способи е безсрочно.
 Конституционният съд приема, че разли-
чието е обективно обусловено. Ограниченият
радиочестотен ресурс се предоставя от държа-
вата, която упражнява правата си по чл. 18, ал. 3
и 5 от Конституцията. Тя определя и срока за
ползването. Създаването на радио- и телеви-
зионни програми за разпространение по кабе-
лен, спътников или по друг технически начин
не е свързано с ползването на ограничен ради-
очестотен ресурс. Начинът на разпростране-
ние на създадената програма във втория слу-
чай се осъществява чрез собствено или дого-
ворено за ползване чуждо далекосъобщително
средство. Принципът на свободата на догова-
рянето, който е последица от свободната сто-
панска инициатива, изключва правото на дър-
жавата да определя срокове на договорите в
тази област.
Поради това § 46, с който е създаден чл. 125а,
ал. 7 ЗИДЗРТ, не е противоконституционен.
3. Неравнопоставеност на радио- и телеви-
зионните оператори по отношение на отнема-
нето или прекратяването на далекосъобщител-
ните им лицензии.
 Вносителите твърдят, че “при отнемане или
прекратяване на лицензията за разпростране-
ние на програма на друго основание (без да се
търси основание) се отнема или прекратява
далекосъобщителната лицензия, докато при
заличаване на регистрация при системно нару-
шение на закона (чл. 126а, ал. 4) не се отнемат
съответните далекосъобщителни лицензии”.
Твърдението е неоснователно. Всеки ефи-
рен оператор притежава две индивидуални ли-
цензии—за програма по ЗРТ и далекосъобщи-
телна по ЗД. При прекратяването или отнема-
нето на програмния лиценз наложително е да
бъде отнет и далекосъобщителният лиценз за
излъчване на определена честота, по отноше-
ние на която държавата има суверенни права.
Това е необходимо от функционалната зависи-
мост на двата вида лицензии. Що се отнася до
регистрираните по ЗРТ оператори, създадени-
те от тях радио- и телевизионни програми се
разпространяват чрез технически способи,
различни от наземния, без да се ползва радио-
честотен ресурс. За това по отношение на тях
законът е ясен—според оспорения текст се
заличава само регистрацията, защото няма
поменатата връзка между програма и радио-
честотна мрежа. Прекратяването ще има за
последица забраната за разпространение само
на програмата чрез собствената или чужда
кабелна мрежа, спътник или други технически
способи, различни от наземния.
 Поради това нормата на § 48, с който е съз-
даден чл. 126а, ал. 3 и 4 ЗРТ, не е противокон-
ституционна.
4. Неравнопоставеност на операторите по
отношение на имуществените санкции.
Според вносителите имуществените санкции
за лицензираните и регистрираните оператори
се различават по основание и размер. Първите
се санкционират освен за нарушение на ЗРТ и
за нарушение на лицензията—§ 48, с който е
създаден чл. 126а, ал. 1 и 2, докато вторите—и
за нарушение по отношение на заявения прог-
рамен проект, програмен профил или програм-
на схема—§ 48, с който е създаден 126а, ал. 3 и
4 ЗИДЗРТ. В този смисъл регистрираните опе-
ратори са поставени в неравностойно положе-
ние спрямо лицензираните.
 Конституционният съд счита, че предвиде-
ни в закон санкции могат да бъдат обект на
конституционен анализ с оглед на разпоредба-
та на чл. 5, ал. 3 от Конституцията. Очевидно
случаят не е такъв. Право на законодателя е да
въвежда различен режим на административни-
те санкции, техния вид и размер, както е и сто-
рил в глава Административнонаказателни раз-
поредби на ЗРТ.