Държавен вестник, бр. 73, 2016 г., стр. 59

БРОЙ  73	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  59  
6. Вземане на орофарингеални проби за виру-
сологично изследване
Орофарингеалните проби (ОР, пробанг тест) 
се вземат с помощта на специални метални ка-
нистри, съобразени с големината на преживните 
животни:
Те са най-подходящи за пробовземане в пе-
риода 4-10-15-и ден от началото на шапната ин-
фекция поради факта, че вирусът се натрупва в 
назо-фарингеалната лигавица и „остъргването є“ 
с помощта на тези канистри дава възможност да 
се добие вирус с най-висока концентрация в пе-
риода, когато доказването му в лезиите е про-
блематично и може да даде фалшиво негативни 
резултати. Този период, както вече бе отбеляза-
но, съвпада с времето, когато специфичните ан-
титела срещу вируса все още не са се образували 
или титърът им е все още твърде нисъск за да се 
постави със сигурност етиологичната диагноза.
Тук е мястото да се отбележи, че в много по-
късните фази на инфекцията пробанг или ОР про-
ба задължително се взема, дори когато клинични-
те симптоми на болестта са отшумели напълно, 
и този факт се основава на феномена на безсимп-
томно носителство („carrier status“) на вируса в 
назо-фарингеалния лимфен пръстен и лигавици 
при дребните преживни до 9 месеца, при гове-
дата – до 2 години, при биволите – до 3 години, 
а при кафарския бивол в Африка – до 5 години.
7. Заключение
При епизоотологичното проучване на ново-
възникнало огнище на шап определянето на най-
вероятната дата за проникване на вируса е от 
решаващо значение за налагане на мерките, оп-
ределени от Директива 85/2003/ЕС/. Фактът, че 
симптомите на шапа при говедото са най-типич-
ни, дава възможност с най-голяма достоверност 
да се определи вероятното време за проникване 
на вируса в стадото или фермата. За по-точно 
определяне на времето за това проникване е не-
обходимо да се прегледат възможно повече за-
болели животни. Най-подходящият материал за 
доказване на вируса на шапа за лабораторията 
представлява афтозната течност и епитела на 
млада афта, взети принудително, или само епи-
тел от току-що разкъсана афта.
Доказването на вируса на шапа в епител от 
лезии на възраст, по-голяма от 4 – 5 дни, е вече 
проблематично. Най-подходящи за пробовземане 
в периода 4-10-15-и ден от началото на шапна-
та инфекция е орофарингеалният секрет (ОР). 
В този период доказването на вируса в лезиите 
може да даде фалшиво негативни резултати. ОР 
проба задължително се взема и при животни в 
много по-късните фази на шапната инфекция, 
дори когато клиничните симптоми на болестта 
напълно отсъстват. Вирусът на шапа засяга лим-
форетикуларната тъкан. На този факт се осно-
вава феномена на безсимптомното носителство 
(„carrier status“) на вируса в назо-фарингеалния 
лимфен пръстен и лигавици при преживните жи-
вотни с различен период след преболедуването 
от шап.
Рутинно използваните серологични тестове за 
диагностика на шапа са ензимосвързаните имуно-
сорбентни тестове (ELISA) за доказване на анти-
тела срещу структурни и неструктурни протеини на 
вируса в различните си модификации. Антителата, 
образувани срещу неструктурните протеини (NSP) 
на шапния вирус, представляват интерес, тъй като 
те са естествен „маркер“ на шапна инфекция и не 
са серотипово специфични. Това прави NS ELISA 
тестовете подходящи за целите на ранната диагно-
стика. NS ELISA тестът е особено полезен, когато 
се очаква множествено проникване на вируси на 
шапа от различни серотипове. В Република Турция 
(Анадола) от години едновременно циркулират до 
три различни серологични типове на вируса на 
шапа (О, А и Азия). Използването на тази техника 
в лабораторната диагностика и откриването на NS 
ELISA позитивни серореагенти следва да се счита 
като сигурен сигнал за трансгранично навлизане 
и циркулация на инфекция от шап в страната. 
8. Литература
1. Разпространение на шапа по света през 
2012 г. по данни на Международното бюро по 
епизоотиите (http://www.oie.int/en/animal-health-in-
the-world/official-disease-status/fmd/en-fmd-carte/).
2. Използвани са снимки от личните архи-
ви на проф. Г. Георгиев и д-р Г. Чобанов и от 
EUFMD (http://www.flickr.com/photos/eufmd/sets/ 
72157632537791410/).
3. Полихронова, Л., 2010. Съвременни мето-
ди за диагностика на шапа и оценка на възмож-
ностите за прилагането им при надзора на забо-
ляването в Република България. Дисертация за 
присъждане на образователната и научна степен 
„доктор“.
4. Полихронова, Л., Чакърова, С. и Г. Геор-
гиев, 2011. Лабораторна диагностика на шапа. 
Вет. Сбирка 1 – 2, 38 – 39.
5. Hamblin, C., Armstrong, K. M., Hedger R. 
S. 1984. A rapid enzyme linked immunosrbent assay 
for the detection of food and mouth disease virus in 
epithelial tissue. Vet. Microb. 9, 435 – 443.
6. Ferris, N. P., Dawson, М., 1988. Routine 
application of ELISA in comparison with complement 
fixation for the diagnosis of food and mouth disease 
and swine vesicular disease. Vet. Microbiol. 16, 
201 – 209.
7. OIE (World Organisation for Animal Health) 
2010. Manual of diagnostic tests and vaccines for 
terrestrial animals. 5th Ed. Parts I and II. OIE, Paris.