Държавен вестник, бр. 97, 2006 г., стр. 106

С Т Р .  106
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  97
24.2.2. инвестиционният посредник може да
удостовери пред заместник-председателя, че ико-
номическата загуба е покрита от предоставената
гаранция.
24.3. Икономическа загуба по смисъла на
т. 24.2.2 са загубите вследствие на неиздължени
плащания от страна на длъжника, включително
лихви и други видове плащания.
25. Допълнителни изисквания за признаване на
кредитни деривативи:
25.1. Кредитните деривативи по т. 20.1 се приз-
нават, когато са спазени и допълнителните изиск-
вания по т. 25.2—25.6;
25.2. Кредитните събития по кредитния дери-
ватив включват:
25.2.1. просрочване на дължими плащания по
условията на базовото задължение, като гратис-
ният период по дериватива е същият или по-кра-
тък от този на основното задължение;
25.2.2. обявяване в неплатежоспособност и не-
състоятелност;
25.2.3. преструктуриране на базовите задълже-
ния, включително опрощаване или отлагане на
плащания по главница, лихви или такси, което води
до загуба от кредитно естество.
25.3. Ако условието по т. 25.2.3 не е спазено,
кредитното покритие може да бъде признато в
намален размер съгласно т. 54.
25.4. Настъпването на кредитно събитие се ус-
тановява от лицата, изрично определени в догово-
ра за обезпечение, като поне едно от тях не е про-
давач на защитата. Получателят на защитата има
право и възможност да уведоми продавача за нас-
тъпването на кредитно събитие.
25.5. За кредитни деривативи, допускащи пари-
чен сетълмент, трябва да бъде въведен процес за
надеждно оценяване на загубата, включващ ясно
определен период за оценка на базовото задълже-
ние след настъпване на кредитно събитие.
25.6. Когато сетълментът по кредитен дерива-
тив предполага прехвърляне на базовото задълже-
ние от получателя към продавача на защита, усло-
вията на базовото задължение не следва да въз-
препятстват навременното му прехвърляне.
26. Несъответствие между базовото и референ-
тното задължение при кредитен дериватив (т.е.
задължението, използвано за определяне на парич-
ния сетълмент или на активите, разрешени за дос-
тавка) или между базовото задължение и задъл-
жението, което се използва за определяне дали е
настъпило кредитно събитие, е допустимо, когато
са изпълнени следните условия:
26.1. референтното задължение или задълже-
нието, което се използва за определяне дали е нас-
тъпило кредитно събитие, е със същия или по-нисък
ранг от базовото задължение; и
26.2. базовото и референтното задължение, съ-
ответно задължението, което се използва за оп-
ределяне дали е настъпило кредитно събитие, са
на един длъжник и са налице правно валидни
клаузи, уреждащи “свързано неизпълнение”
(cross default).
27. Изисквания към продавачите на защита
при третиране по т. 1.1.2, раздел I от приложе-
ние № 5.
27.1. За кредитна защита, произтичаща от га-
ранции или кредитни деривативи, следва да са
изпълнени следните изисквания:
27.1.1. Базовото задължение е:
а) експозиция към търговско предприятие по
чл. 113, с изключение на застрахователни и пре-
застрахователни дружества;
б) експозиция към регионални или местни ор-
гани, предприятия от публичния сектор, която не
се третира като експозиция към национално пра-
вителство или централни банки по чл. 113, или
в) експозиция към малки и средни предприя-
тия, която се третира като експозиция на дребно
по чл. 113, ал. 4;
27.1.2. Длъжниците по базовите задължения не
са от една група с продавача на защита.
27.1.3. Експозициите са хеджирани посредст-
вом някой от следните инструменти:
а) гаранции, включително кредитни деривати-
ви, третирани като такива, издадени от едно лице;
б) група от кредитни деривативи за първо неиз-
пълнение—третирането се прилага спрямо дери-
ватива, който има най-нисък размер на рисково-
претеглената експозиция;
в) група от кредитни деривативи за n-то неиз-
пълнение—като получената защита се признава,
когато преди това е призната защита за (n-1-то)
неизпълнение или n-1 експозиции вече са изпад-
нали в неизпълнение; третирането се прилага спря-
мо задължението с най-нисък размер на рисково-
претеглена експозиция.
27.1.4. Кредитната защита отговаря на изиск-
ванията по т. 22 и т. 24—26.
27.1.5. Рисковото тегло на експозицията преди
прилагането на кредитната защита не е обуслове-
но от наличието є.
27.1.6. Инвестиционният посредник има право
да изиска плащане от продавача на защитата, без
да е необходимо предприемане на правни дейст-
вия срещу длъжника, като установява, доколкото
е възможно, намерението на продавача на защита
за плащане в случай на кредитно събитие.
27.1.7. Кредитната защита осигурява пълно
покритие на хеджираната част от експозицията
срещу загуби от кредитните събития, посочени в
договора.
27.1.8. Прехвърляемостта на заемите, ценните
книжа или условните задължения е правно валид-
на, когато сетълментът предполага прехвърляне
на базовото задължение. Когато инвестиционни-
ят посредник възнамерява да достави задължение,
различно от базовото задължение, той следва да
се увери, че това задължение е достатъчно лик-
видно и е способен да го закупи.
27.1.9. Условията по договорите за кредитна
защита са потвърдени в писмена форма от прода-
вача на защитата и от посредника.
27.1.10. Инвестиционният посредник има проце-
дури за установяване на възможна висока корелаци-
онна зависимост между платежоспособността на
продавача на защита и тази на длъжника по базова-
та експозиция, дължаща се на обща зависимост от
рискови фактори, различни от систематичния риск.
27.1.11. В случай на защита срещу риск от раз-
сейване продавачът на закупени вземания и про-
давачът на защита не са от една група.