Държавен вестник, бр. 50, 2006 г., стр. 2

С Т Р .  2
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  50
ОФИЦИАЛЕН РАЗДЕЛ
НАРОДНО СЪБРАНИЕ
РЕШЕНИЕ
за приемане на Национална програма за разви-
тие на училищното образование и предучилищ-
ното възпитание и подготовка (2006—2015 г.)
Народното събрание на основание чл. 86,
ал. 1 от Конституцията на Република България
и чл. 34, ал. 1 от Закона за народната просвета
Р Е Ш И :
Приема Национална програма за развитие
на училищното образование и предучилищно-
то възпитание и подготовка (2006—2015 г.)
(Приложение).
Решението е прието от 40-то Народно събра-
ние на 7 юни 2006 г. и е подпечатано с официал-
ния печат на Народното събрание.
Председател на Народното събрание:
Георги Пирински
Приложение
НАЦИОНАЛНА ПРОГРАМА
за развитие на училищното образование и
предучилищното възпитание и подготовка
(2006—2015 г.)
I. ОБЩИ ПОЛОЖЕНИЯ
През последните години образованието се ут-
върди като една от темите с най-голямо общест-
вено значение. В съзнанието на повечето българ-
ски граждани то се оформи като нов национален
приоритет. Все повече преобладава мнението за
необходимостта от предефиниране на целите на
българското образование, в частност на българс-
кото училищно образование и предучилищното
възпитание и подготовка, с оглед новите изиск-
вания на динамичната глобална икономика и пре-
дизвикателствата на висококонкурентния пазар
на труда в рамките на Европейския съюз. Споде-
ля се и разбирането, че днес само една образована
нация може да бъде богата и просперираща на-
ция. Това е още по-вярно за неголяма държава без
съществени находища на стратегически сурови-
ни, каквато е България.
Предлаганата програма е основана на разбира-
нето, че главна ценност в образователната система
е детето (ученикът). Всяка идея за развитие на бъл-
гарското училищно образование и предучилищно
възпитание и подготовка трябва да бъде осмисляна
през призмата на тази ценност. Интересите на ос-
таналите участници в образователния процес—учи-
тели, директори, кметове и общинска администра-
ция, министър и администрация на Министерство-
то на образованието и науката, издатели на учебни-
ци и учебни помагала и др.—следва да бъдат подчи-
нени на основната цел—осигуряване на равен дос-
тъп и качествено образование за нашите деца.
Задачата на програмата е да формулира наци-
оналните цели за развитие на училищното обра-
зование и предучилищното възпитание и подго-
товка, както и да очертае основните мерки за
тяхното постигане. Доколкото училищното обра-
зование е най-съществената част от системата на
народната просвета и по обясними причини е из-
правено пред повече и по-значими предизвика-
телства, програмата е фокусирана именно върху
училищното образование, разбирано като систе-
ма от етапи и степени, в рамките на които се осъ-
ществява учебно-възпитателен процес в учили-
ще (I—XII клас включително), като в същото
време отчита връзката и значението на предучи-
лищното възпитание и подготовка.
Настоящата програма няма амбицията да даде
готови решения на всички възможни проблеми, с
които се сблъсква училищното образование и пре-
дучилищното възпитание и подготовка в България.
Тя се опитва да дефинира и изведе на преден план
онези проблеми, към които обществото е особено
чувствително и чието разрешаване е от съществено
значение за превръщането на българското училищ-
но образование в модерно, достъпно и качествено.
На основата на идентифицираните проблеми прог-
рамата разработва конкретни мерки, като предвиж-
да срокове за тяхното реализиране и съответно ре-
сурсно и нормативно осигуряване.
II. ОСНОВНИ ПРОБЛЕМИ НА УЧИЛИЩ-
НОТО ОБРАЗОВАНИЕ
Анализът на актуалното състояние на българ-
ското училищно образование извежда на преден
план няколко основни проблема.
1.  Ориентираност на системата към запаме-
тяване и възпроизвеждане, а не към провокиране
на мислене, самостоятелност и формиране на
умения
Това е сериозен проблем на всички образова-
телни системи в последните десетилетия, докол-
кото в съвременния динамично развиващ се свят
значителният обем от “готови” знания не е особе-
на ценност и не е достатъчен за успешна социална
реализация. Те не дават възможност за самостоя-
телност, за творческо мислене и за вземане на
решения в практически ситуации.
За разлика от други образователни системи, в
които през последните години се правят успешни
опити да се промени логиката на взаимоотношени-
ята учител-ученик, българското училищно образо-
вание продължава да е изградено по модела учите-
лят е даващият знание и упражняващият власт, а
ученикът—получаващият и подчиненият. Тази ед-
ностранчивост във връзката учител-ученик е преч-
ка за развитие на инициативността и находчивост-
та на учениците. В съвременния свят на информа-
ционно насищане училището не е единственият, а в
много случаи не е и основният източник на инфор-
мация за децата. Това предопределя и новата роля
на учителя—превръщането му от монополист на
знанието в миналото в медиатор между информа-
ционния хаос и подредените знания днес.
2.  Липса на система за национално външно
оценяване и недостатъчно ефективна система
за вътрешно оценяване на качеството на обра-
зованието
По отношение на действащата система за оце-
няване на знанията и уменията на учениците биха
могли да се направят поне два важни извода. От