Държавен вестник, бр. 96, 2012 г., стр. 203

БРОЙ  96	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  203  
Икономическо регулиране. То трябва да е съо­
бразено с целите на Закона за водите, посочени в 
чл. 2а, и да е основано на принципите за възмезд­
ност на водните услуги и за възстановяване на раз­
ходите за водни услуги, включително и разходите 
за ресурса и опазване на околната среда. Извън 
това остава дадената от законодателя нормативна 
гаранция за безвъзмездност на водоползването за 
собствени потребности (чл. 8 от ЗВ). Декларативно 
е уреден на законово ниво и принципът „замърси­
телят плаща“, който обаче няма конкретно разви­
тие в гарантирани правни механизми и същият не 
среща практическо приложение, а това означава, 
че правилата за контрола по замърсяванията на 
водите и водните тела и съответните санкционни 
норми следва да се уредят по нов начин, така че 
този принцип да се превърне в действащо юриди­
ческо правило със задължителен характер.
Преките икономически регулатори, които съдър­
жа правната рамка, са таксите и формите на тариф­
ната политика от страна на държавата, системите 
от задължения към собственици или оператори на 
хидротехнически съоръжения, ползватели на водни 
обекти, които имат частично или изцяло икономи­
чески характер, режимът на концесионните възна­
граждения в полза на държавата, икономически 
санкции и глоби, правата за искове за обезщетяване 
за причинени щети, ценова политика на водните 
услуги, управление на търговски дружества – водни 
оператори, като непряка форма на икономическо 
регулиране и за част от формите на ценово регули­
ране от страна на ДКЕВР чрез бизнес плановете.
В Закона за водите и другите закони от правна­
та рамка е зададен правният механизъм за събира­
не на приходи от държавата с цел финансиране на 
насочени към сектора дейности чрез събиране на 
следните видове такси: такси за водовземане; такси 
за ползване на водни обекти; такси за замърсяване; 
концесионни възнаграждения, макар последните да 
нямат характера на класическа държавна такса. 
Въпреки това обаче не може да твърдим, че пред­
видените такси и концесионните възнаграждения 
са достатъчен икономически регулатор, макар че 
във водния сектор държавата е въвела 7 тарифи за 
държавни такси в различните направления.
Таксите по чл. 194, ал. 1 ЗВ се определят с Та­
рифата за таксите, които се събират в системата на 
Министерството на околната среда и водите (ДВ, 
бр. 86 от 2004 г.) и постъпват в бюджета на Ми­
нистерството на околната среда и водите. Важен 
компонент от финансовата организация на водния 
сектор е Постановление № 154 на Министерския 
съвет от 28.07.2000 г. за одобряване на Тарифа за 
таксите за правото на водоползване и/или раз­
решено ползване на воден обект (ДВ, бр. 65 от 
2000 г.). Тарифата въвежда такси за правото на во­
доползване при производство на електроенергия от 
ВЕЦ и за водоползване на минерални води – из­
ключителна държавна собственост, както и такси 
за издаване на разрешителни за ползване на воден 
обект.  Подобни източници на финансиране на сек­
тора са и тарифите за отделни такси, събирани от 
различни органи в системата на изпълнителната 
власт, в зависимост от отношенията, които регули­
рат.  Такива са:
– Тарифата за таксите за пречистване на отпа­
дъчните води от градовете Ихтиман и Радомир – за 
таксите за пречистване на отпадъчните води в ука­
заните градове;
– Тарифите за таксите, събирани от ДКЕВР по 
ЗЕ и по ЗРВиКУ;
– Тарифите за таксите, които се заплащат по 
Закона за лова и опазване на дивеча и Закона за 
рибарството и аквакултурите – за таксите за изда­
ване на билети за риболов;
– Тарифата за таксите, събирани по Закона за 
рибарството и аквакултурите – за таксите за изда­
ване на разрешителни за стопански риболов, за из­
вършване на стопански риболов с кораб във водите 
на Черно море и в крайморските езера и блата, за 
регистрация на лица, развъждащи и отглеждащи 
риба и други водни организми, както и такси за 
услугите, извършвани от Изпълнителната агенция 
по рибарство и аквакултури.
Следва да се отбележи и глава дванадесета 
„Административно-наказателна и гражданска от­
говорност“ от ЗВ като източник на публично фи­
нансиране, въпреки санкционния є характер. Зако­
нодателят е предвидил административно наказание 
глоба за ползване на води без основание или в 
отклонение от условията на издаденото разреши­
телно, както и за длъжностни лица, които допуснат 
включване на нови потребители, заустващи отпа­
дъчни води към канализационните системи, без да 
имат необходимия капацитет.  Удачно би било да 
се предвиди такова наказание и за такива действия 
и/или дейности, които водят до „разхищаване“ на 
водния ресурс. Подобен санкционен елемент се е 
съдържал в отменената Наредба за стимулите и 
санкциите при използуване на водите от социалис­
тическите организации от 1985 г. С наредбата са се 
уреждали правилата относно планирането и норми­
рането на използването на водите. При констатира­
не на нарушения са се налагали санкции в размер 
петкратната стойност на нанесените щети.
В областта на хидромелиорациите Законът за 
сдруженията за напояване урежда правото на фи­
нансово подпомагане от страна на държавата в 
полза на сдруженията за напояване за проектира­
не, основен ремонт и реконструкция на хидроме­
лиоративната инфраструктура. Финансирането се 
извършва въз основа на програма, изготвена от 
министъра на земеделието и храните и съгласувана 
с министъра на финансите, в рамките на годишния 
лимит за капиталови разходи на Министерство­
то на земеделието и храните. Условията и редът 
за финансиране са определени с Наредба № 2 от 
21.01.2002 г. за финансово подпомагане на сдруже­
нията за напояване.
Извън преките икономически регулатори зако­
нът е предвидил и някои други правила с икономи­
чески характер или подобна насоченост. 
Вероятно за целите на икономическото регули­
ране е предвидено, че при подготовката на ПУРБ 
се разработва икономически анализ на водоползва­
нето за всеки район за басейново управление. Ико­
номическият анализ е част от Плана за управление 
на речните басейни във всеки район и следва да 
обхваща: оценка на приноса на различните водо­
ползватели (промишленост, земеделие и домакин­
ства) към възстановяване на разходите за водни 
услуги; подробна информация за възстановяване 
на разходите за водни услуги предвид дългосрочни­
те прогнози за предлагане и потребление на води; 
оценка на количества, цени и разходи, свързани с 
водните услуги; оценка и прогнозиране на необхо­
димите инвестиции; преценка за най-ефективната 
от гледна точка на съотношението „разходи-ползи“ 
комбинация от мерки. Мерките за осигуряване на 
ценовата политика се включват в плановете за уп­
равление на речните басейни.