Държавен вестник, бр. 43, 2013 г., стр. 93

БРОЙ  43	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  93  
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
След приключване на взрива се извършва 
ретроспективен анализ на взрива, който има за 
цел да отговори на въпросите:
а) своевременно ли е разпознат взривът, 
б) ефикасно ли е работил екипът по контрол 
на взрива, 
в) правилни и необходими ли са били пред-
приетите спешни мерки, 
г) появили ли са се други заболявания въпреки 
предприетите мерки, 
д) било ли е обезпечено ефикасно изясняване 
на причините чрез хигиенни, микробиологични 
и епидемиологични проучвания и изследвания, 
е) установени ли са източниците на инфекция, 
ж) кои стратегии за превенция са се оказали 
подходящи, 
з) кои стратегии за превенция е трябвало да 
бъдат модифицирани или отново определени, 
и) какви са допълнителните разходи, произ-
тичащи от взрива. 
1.2.10. Стъпка 10: Заключителна документация 
Документирането на взрива служи за база 
при разработването на хигиенни стандарти и 
оптимизирането на стратегии за превенция на 
последващи взривове.
2. Примери за случаи, които насочват към 
взрив от ВБИ
2.1. Инфекции, които дори при единична 
поява могат да представляват повод за анализ 
от гледна точка на ВБИ
Инфекции, проявяващи се по време на бол-
ничен престой:
а) ТОРС;
б) легионелоза;
в) аспергилоза;
г) коклюш;
д) инфекция със Streptococcus pyogenes (група А);
е) епидемичен конюнктивит.
2.2. Инфекции, за които появата при двама 
или повече пациенти е основание да се допусне 
епидемиологична връзка
2.2.1. Инфекции с причинители с особена и 
множествена резистентност
а) Methicillin-резистентни Staphylococcus aureus 
(MRSA) и S. epidermidis (MRSE),
б) Vancomycin-резистентни ентерококи (VRE),
в) S. pneumoniae,
г) E. coli,
д) Klebsiella spp.,
е) Enterobacter cloacae,
ж) Citrobacter spp.,
з) Serratia marcescens,
и) Acinetobacter baumannii,
й) Pseudomonas aeruginosa,
к) Stenotrophomonas maltophilia,
л) Burkholderia cepacia,
м) Candida spp. (инвазивна кандида инфекция).
2.2.2. Инфекции с редки причинители
Сепсис с еднакъв причинител (еднаквост по 
вид и резистентност) 
Инфекции с причинители, предавани по 
кръвен път (напр. HBV, HCV, СПИН и други). 
2.3. Причинители на гастроентерит (напр. 
Clostridium difficile, ротавируси, норовируси и др.)
3. Изолация на пациенти
3.1. Единични стаи:
Настаняването в единични стаи намалява 
риска от предаване на инфекция от източника 
на зараза на други лица чрез ограничаване на 
директните или индиректните контакти. По 
възможност единичните стаи се оборудват със:
а) умивалник;
б) тоалетна и баня;
в) преддверие.
Единичните стаи, използвани като изолаци-
онни, могат да включват и преддверие, в което 
се съхраняват лични предпазни средства.
3.2. Кохортна изолация:
С цел ограничаване на ВБИ при липса или 
недостиг на единични стаи в случаите на ин-
фекция или колонизация с един и същи микро-
организъм пациентите се настаняват групово (в 
една и съща стая).
При кохортна изолация по време на епи-
демичен взрив тази стая/и се обособява като 
специална стая или отделение, които са напълно 
разграничени от другите помещения, използвани 
за обслужване на неинфектирани/неколонизи-
рани пациенти.
3.3. Преместване на пациентите:
Ограничава се движението и преместването 
на пациента от изолационната стая само по 
наложителни причини, за да се ограничи прена-
сянето на инфекциозните агенти в други части 
на болницата.
Ако това се налага, се вземат съответни 
предпазни мерки, за да се намали рискът от 
предаване на микроорганизми на други пациен-
ти, болничен персонал или среда (повърхности 
и оборудване), напр. целесъобразно е при пре-
местването на пациент с белодробна туберкулоза 
(в активна форма) той да носи маска по време 
на преместването.
VІІІ. СПЕЦИФИЧНИ ИЗИСКВАНИЯ КЪМ 
ПРОФИЛАКТИКАТА И КОНТРОЛА НА ВБИ 
В ДЕНТАЛНАТА ПРАКТИКА
1. При изготвяне на годишната програма за 
профилактика и контрол на ВБИ и ограничаване 
разпространението на АМР (раздел III, т. 5 и 6) 
в лекарските практики по дентална медицина 
следва да бъде взето предвид следното:
Най-важните начини и 
механизми за предаване 
на зарази в денталната 
практика са:
Болестотворните при-
чинители с най-голя-
мо епидемиологично 
значение в денталната 
практика са:
Директен контакт на 
интактната или увредена 
кожа или на лигавицата 
с кръв, слюнка, назо-
фарингеален секрет или 
друг потенциално ин-
фекциозен биологичен 
материал.
Вирусът на хепатит В 
(HBV)
Вирусът на хепатит С 
(HCV)
HIV
Ви рус ът на herpes 
simplex
Стафилококите