Държавен вестник, бр. 78, 2022 г., стр. 5

БРОЙ  78	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  5  
Това разбиране се вписва във възприето-
то от Конституционния съд в Решение № 13 
от 15 декември 2010 г. по к. д. № 12/2010 г. 
тълкуване на правната категория „мандат“ 
според Основния закон. В своята практика 
Конституционният съд приема, че органите на 
съдебната власт – ВСС и Инспекторатът към 
него, са органи, на които са възложени право-
мощия, които при никакви обстоятелства не 
могат да се упражняват по заместване от друг 
държавен орган – проявление на принципа на 
правовата държава, прогласен в разпоредбата 
на чл. 4, ал. 1 от Конституцията. Конституци-
онно предвидените правомощия на държавни 
органи не могат да се отнемат с бездействие 
на друг орган, който е отговорен за тяхното 
конституиране, и Народното събрание не прави 
изключение.
Конституционният законодател е избрал 
да посочи изрично недопустимост на продъл-
жаване на осъществяване на функциите по 
отношение на конституционните съдии, чийто 
срок на овластяване е изтекъл – чл. 148, ал. 1. 
В чл. 130, ал. 8 от Конституцията (относно 
прекратяването на мандата на членове на 
ВСС), респективно в чл. 132а, ал. 2 и 3 от Кон-
ституцията (относно Инспектората към ВСС), 
такава разпоредба отсъства. Това обаче съвсем 
не означава, че само при изрично посочване 
в Конституцията или в закон е допустимо 
продължаване на осъществяването на функ-
циите на конституционно установен държавен 
орган. Съпоставката на двата посочени по-горе 
принципа – непрекъснатост на осъществяване 
на функциите и мандатност (срок на овластя-
ване), има потенциал да определи отговора на 
поставения тълкувателен въпрос в настоящото 
производство.
Член 132а, ал. 2 и 3 от Конституцията оп-
ределя начина, по който се избират членовете 
на Инспектората към ВСС – от Народното 
събрание с квалифицирано мнозинство. Ма-
кар и Конституцията да не урежда изрично 
хипотезата, при която Народното събрание 
не осъществява конституционното си задъл-
жение да избере нов състав на Инспектората, 
тя съдържа разрешение за преодоляване на 
ситуация на несъответствие с фундаменталните 
принципи на конституционно установения дър-
жавен ред – народен суверенитет, разделение 
на властите, върховенство на правото.
Когато няма предвидено друго правно 
средство срещу блокиране на работата на 
един конституционно установен държавен 
орган, продължаването на осъществяването 
на функциите на този орган чрез конкретния 
персонален негов състав до нов избор/назнача-
ване (изцяло или попълване) е конституционно 
допустим способ за възпиране на фактическо 
изменение на предвидения от Конституцията 
баланс на властите и органите на държавата, 
каквото фактическо изменение по същество 
би представлявало подриване на устоите на 
конституционно установения държавен ред.
Конституционният съд подчертава, че в 
конституционната демократична държава пре-
одоляването от конституционните юрисдикции 
на отиващата твърде далеч традиционна толе-
рантност към представителните учреждения 
е тенденция и националната конституционна 
юрисдикция не се отклонява от нея. Концеп-
цията за лимитирана дискреция на всеки, на 
когото суверенът е възложил упражняването на 
държавната власт, включително на парламента, 
не противоречи на демокрацията и на принци-
па на правовата държава в една демократична 
държава под върховенството на правото.
Разбирането за демократичен ред се обуславя 
от установеното в модерния конституциона-
лизъм положение, че органите на държавата 
трябва да са подчинени на правото, което има 
опора в принципа на върховенството на право-
то. Върховенството на правото е свързано не 
само с подкрепата и насърчаването на правата 
на човека, но също така и с демокрацията. 
Демокрация под върховенството на правото 
означава управление чрез избрани от суверена 
органи, които са подчинени, също както всич-
ки граждани, на общи и еднакво прилагани 
правни правила, приети по демократичен ред.
Ключово измерение на връзката между 
върховенството на правото и демокрацията е 
разбирането, че утвърждаването на демокрация 
и върховенство на правото могат да бъдат взаим-
но подсилващи се процеси, ако върховенството 
на правото се дефинира в широки, основани 
на целите понятия, а не в тесни, формални и 
изключително процедурни аспекти. Връзката е 
силна винаги когато върховенството на правото 
се разглежда съотнесено към съществени ре-
зултати, включително ефективно демократично 
управление. Върховенството на правото отива 
далеч отвъд придържането към буквата на 
„закона“ – то е неотменимо от ценностите на 
демократичната правова държава. В контекста 
на изложеното не би било в духа и разума на 
Конституцията да се приеме, че за да бъде 
поддържан демократичният ред, Основният 
закон също така гарантира на представителното 
учреждение такава свобода на преценка при 
осъществяване на конституционно възложените 
му функции, задачи и правомощия, която му 
позволява да подрива този демократичен ред.
Воден от изложените съображения, Кон-
ституционният съд приема, че разпоредбите 
на чл. 132а, ал. 2 и 3 от Конституцията следва 
да се тълкуват в смисъл, че до избора на нов 
състав на Инспектората към ВСС този орган 
продължава да функционира чрез конкретния 
действащ до изтичането на мандата персона-
лен състав.
Предвид гореизложеното и на основание 
чл. 149, ал. 1, т. 1 от Конституцията Консти-
туционният съд