Държавен вестник, бр. 45, 2011 г., стр. 9

БРОЙ  45	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  9  
тоспособност може да е настъпила в резултат 
на общо заболяване, професионална болест 
или трудова злополука;
– при смърт на осигуреното лице право на 
наследниците – преживял съпруг, низходящи 
или възходящи – на еднократно или разсро­
чено изплащане на натрупаните средства по 
индивидуалната партида, като се спазват редът 
на наследяване и размерът на наследствени­
те дялове съгласно Закона за наследството. 
Ако лицето е пенсионер – на наследниците 
се изплаща остатъкът от средствата по ин­
дивидуалната партида. Ако няма наследници, 
средствата се прехвърлят в държавния бюджет 
(чл. 170 КСО);
– осигуреното лице има право да прехвърля 
средствата си от един професионален фонд в 
друг при условията на чл. 171 КСО;
– осигуреното лице има право при пенси­
ониране да изтегли еднократно или да прех­
върли набраните средства по индивидуална 
партида от професионален фонд в универсален 
фонд, ако не е придобило право на професио­
нална пенсия по чл. 168 КСО (чл. 172 КСО).
От анализ на всички тези права също може 
да се направи извод, че обемът на правата 
е в зависимост от натрупаните средства, че 
те се наследяват по Закона за наследството 
като собствени средства, а КСО посочва само 
кръга на възможните наследници.
С прехвърлянето на средствата на посо­
чените с § 4а ПЗРКСО осигурени лица във 
фонд „Пенсии“ на държавното обществено 
осигуряване някои от посочените права се 
губят (по чл. 142, т. 2, чл. 171 и др. КСО) 
и се трансформират в права по държавното 
обществено осигуряване. Дори и когато тези 
права са по-благоприятни за осигурения, 
се нарушава режимът на осигуряването, 
защото средствата се прехвърлят от един 
вид задължително обществено осигуряване 
в друг вид също задължително осигуряване, 
но при различен правен режим, без това да 
става с волеизявления на носителя на пра­
вата. В рамките на конституционното право 
на обществено осигуряване (чл. 51, ал. 1 от 
Конституцията) лицата имат права, но те 
са трансформирани и различни от тези при 
осигуряване в професионален фонд. 
Вносителите на искането се позовават на 
противоречие на § 4а ПЗРКСО с чл. 57, ал. 1 
и 2 от Конституцията. Изхождайки от тезата, 
че чл. 51, ал. 1 от Конституцията предвижда 
едно основно право на гражданите, пряко 
свързано с правото на труд (чл. 48, ал. 1 от 
Конституцията), приемат, че с § 4а ПЗРКСО 
се отменя правото на обществено осигуряване 
на гражданите или най-малко това право се 
ограничава за една група осигурени лица в 
професионален фонд. На пръв поглед осигуре­
ните лица наистина губят част от осигурител­
ните права във вида, в който са предвидени в 
закона, но на тяхно място придобиват други 
осигурителни права или трансформирани 
права. Същите лица имат различни по вид 
осигурителни права в рамките на общото 
право на обществено осигуряване по чл. 51, 
ал. 1 от Конституцията. 
Друга констатация може да се направи, ако 
се съпостави § 4а, ал. 1 ПЗРКСО и чл. 127, 
ал. 2 КСО. И двете норми са законови. 
Член 127, ал. 2 КСО предвижда, че лицата, 
работещи при условията на първа и втора 
категория труд, задължително се осигуряват в 
професионален пенсионен фонд за пенсия за 
ранно пенсиониране независимо от възрастта. 
За лицата, посочени в § 4а, ал. 1 ПЗРКСО, 
набраните средства се прехвърлят във фонд 
„Пенсии“ на държавното обществено осигу­
ряване, т.е. тези лица се изключват ex lege от 
задължителното осигуряване в професионален 
пенсионен фонд за пенсия за ранно пенси­
ониране към пенсионоосигурително дружество 
именно поради възрастта им, определена чрез 
датата на раждане. Това вътрешно противоре­
чие между посочените правни норми в Кодек-
са за социално осигуряване е съществено и 
е в нарушение на принципите на правовата 
държава (чл. 4, ал. 1 от Конституцията). 
Това противоречие води до нарушаване на 
стабилността на правовия ред. 
В член 51, ал. 1 от Конституцията е прог­
ласено правото на гражданите на обществено 
осигуряване. Фактът, че няма определяне на 
осигурителната система в самата Конституция, 
нито препращане към закон в цитираната 
правна норма не означава, че е изключено 
държавното регулиране със закон. Осигу­
рителната система в България и в частност 
допълнителното задължително пенсионно 
осигуряване е изградено на принципа на дър­
жавното регулиране (чл. 125, т. 4 КСО). То 
включва уредбата на осигурителните правоот­
ношения в закон. В Решение № 21 от 1998 г. 
по к.д. № 18 от 1997 г. Конституционният съд 
приема, че „разпоредбата на чл. 51, ал. 1 
от Конституцията прогласява като основно 
право на гражданите правото на обществено 
осигуряване и социално подпомагане… За реа­
лизиране на това по своята същност социално 
право трябва да се погрижи държавата. То 
е нейно задължение, което се предопределя 
и от преамбюла на Конституцията, където е 
обявена за „социална държава“. Тя трябва да 
предприеме и извърши необходимите действия 
за създаване на нормативната система на об­
щественото осигуряване…компетентността на 
законодателния орган е да създаде законовата 
уредба на общественото осигуряване…“
Държавното регулиране в областта на 
допълнителното задължително пенсионно 
осигуряване обхваща определянето на субек-
тите на осигурителните правоотношения, 
принципите, върху които се изгражда прав­
ният режим и дейността им по набиране на 
средства, тяхното управление и разходване.