Държавен вестник, бр. 102, 2008 г., стр. 14

С Т Р .  14
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  102
Освобождаване от забраната
Чл. 17. (1) Не са забранени споразумения,
решения и съгласувани практики по смисъла
на чл. 15, ал. 1, които допринасят за подобря-
ване на производството или разпределението
на стоки или предоставянето на услуги или за
развитието на техническия и/или икономичес-
кия прогрес, като предоставят на потребите-
лите справедлив дял от получените ползи, и
които:
1. не налагат на участващите предприятия
ограничения, които не са необходими за пости-
гане на тези цели, и
2. не дават възможност на участващите пред-
приятия да предотвратят конкуренцията на
съществена част от съответния пазар.
(2) Доказването на обстоятелствата по ал. 1
е задължение на предприятията или сдружени-
ята от предприятия, които се позовават на тях.
Групово освобождаване от забраната
Чл. 18. (1) Определени категории споразу-
мения, решения и съгласувани практики, които
отговарят на изискванията по чл. 17, могат да
бъдат освободени от забраната по чл. 15 с ре-
шение на комисията, което не подлежи на об-
жалване. То се публикува в регистъра по чл. 68.
(2) Когато комисията установи в резултат
на проучване, че дадено споразумение, реше-
ние или съгласувана практика, попадащи в об-
хвата на решението по ал. 1, не са в съответст-
вие с изискванията по чл. 17, тя постановява, че
решението за групово освобождаване не се при-
лага в конкретния случай, като не налага пред-
видената в закона санкция за нарушение по
чл. 15 и посочва срок, в който страните трябва
да приведат споразумението си в съответствие
с чл. 17 или да го прекратят.
(3) Когато комисията установи в резултат
на проучване, че определено споразумение,
решение или съгласувана практика има не-
съвместим с чл. 81, ал. 3 от Договора за съз-
даване на Европейската общност ефект върху
територията на страната или на част от нея,
притежаваща всички характеристики на от-
делен географски пазар, тя постановява, че
разпоредбите на съответния регламент на
Европейския съюз за групово освобождаване
от забраната по чл. 81, ал. 1 от Договора за
създаване на Европейската общност не се
прилагат в конкретния случай, като не налага
предвидената в закона санкция за нарушение
по чл. 81, ал. 1 от Договора за създаване на
Европейската общност и посочва срок, в кой-
то страните трябва да приведат споразумени-
ето си в съответствие с изискванията на чл. 81,
ал. 3 от Договора за създаване на Европей-
ската общност или да го прекратят.
Г л а в а  ч е т в ъ р т а
ЗЛОУПОТРЕБА С МОНОПОЛНО ИЛИ
ГОСПОДСТВАЩО ПОЛОЖЕНИЕ
Монополно положение
Чл. 19. (1) Монополно е положението на
предприятие, което по закон има изключител-
ното право да извършва определен вид стопан-
ска дейност.
(2) Монополно положение може да се пре-
доставя само със закон в случаите по чл. 18,
ал. 4 от Конституцията на Република България.
(3) Всяко друго предоставяне на монополно
положение извън случаите по ал. 2 е недействи-
телно.
Господстващо положение
Чл. 20.  Господстващо е положението на пред-
приятие, което с оглед на своя пазарен дял,
финансови ресурси, възможности за достъп до
пазара, технологично равнище и стопански от-
ношения с други предприятия може да попречи
на конкуренцията на съответния пазар, тъй като
е независимо от своите конкуренти, доставчи-
ци или купувачи.
Забрана за злоупотреба с монополно или
господстващо положение
Чл. 21. Забранено е поведението на пред-
приятия с монополно или господстващо поло-
жение, както и на две или повече предприятия
със съвместно господстващо положение, което
може да предотврати, ограничи или наруши
конкуренцията и да засегне интересите на пот-
ребителите, като:
1. пряко или косвено налагане на цени за
покупка или продажба или други нелоялни тър-
говски условия;
2. ограничаване на производството, търго-
вията и техническото развитие във вреда на
потребителите;
3. прилагане на различни условия за един и
същ вид договори по отношение на определени
партньори, при което те се поставят в нерав-
ноправно положение като конкуренти;
4. поставяне сключването на договори в за-
висимост от поемането от другата страна на
допълнителни задължения или сключване на
допълнителни договори, които по своя харак-
тер или съгласно обичайната търговска прак-
тика не са свързани с предмета на основния
договор или с неговото изпълнение;
5. необоснован отказ да се достави стока или
да се предостави услуга на реален или потенци-
ален клиент, за да се възпрепятства осъщест-
вяваната от него стопанска дейност.