Държавен вестник, бр. 66, 2024 г., стр. 82

СТР.  82	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  66
проверки, разследвания и други процесуални 
действия по сигнали срещу главния проку­
рор. Следователно принципът за съответ­
ствие между структурата на съдилищата и 
прокуратурата е конституционно утвърден, 
но допуска възможността за отклонения от 
него при наличие на изрично конституционно 
основание, което обосновава необходимостта 
от такова отклонение. 
Гарантирането на адекватен механизъм на 
разследване на главния прокурор и на неговите 
заместници се явява именно такова основание 
и се осъществява чрез закрепването на фи­
гурата на разследващия прокурор на консти­
туционно ниво, което черпи легитимност от 
наличието си в Основния закон. Още повече, с 
акта на назначаване на съдия от наказателната 
колегия на Върховния касационен съд или на 
съдия от наказателните отделения на апела­
тивните или окръжни съдилища в страната с 
ранг на съдия във Върховния касационен съд 
за прокурор, разследващ главния прокурор и 
неговите заместници, специалната фигура на 
този орган бива „приобщена“ към системата 
на прокуратурата. Ето защо считаме, че по 
отношение на този прокурор действат общи­
те принципи на вътрешната организация в 
прокуратурата. 
С оглед на това не можем да се съгласим 
със заключението на мнозинството, че разпо­
редбата на чл. 130, ал. 4 следва да се тълкува 
стеснително, като є се придава смисъл на 
изчерпателно изброен списък с всички пра­
вомощия на разследващия прокурор. С акта 
на назначаване като такъв, разследващият 
прокурор, бидейки част от системата на про­
куратурата, се ползва с всички правомощия, 
изброени в чл. 127 от Конституцията. Ново 
преповтаряне на тази разпоредба в текста на 
чл. 130, ал. 4 не е необходимо. Достатъчно е да 
се упоменат изключителните правомощия на 
„специалния“ прокурор, а именно разследване 
на главния прокурор или негов заместник и 
поддържане на обвинението срещу тях в съда.
III. Относно промените в чл. 150, ал. 3 от 
Конституцията, въведени с § 21 ЗИД 
на Конституцията
В своята нова редакция разпоредбата пред­
вижда, че главният прокурор може да сезира 
Конституционния съд с искане по чл. 149, 
ал. 1, т. 2, 5, 6 и 7. 
С тази промяна главният прокурор излиза 
от кръга на сезиращи субекти с обща ком­
петентност, като правомощието му да сезира 
Конституционния съд е изменено, но е запазена 
възможността да сезира съда с искания за: 
установяване на противоконституционност на 
законите и на другите актове на Народното 
събрание, както и на актовете на президента, 
а също и да сезира съда с искания по спорове 
за: конституционността на политическите 
партии и сдружения; за законността на избо­
ра за президент, вицепрезидент и на народен 
представител. 
В Решение № 3 от 2003 г. по к.д. № 22/2002 г. 
се посочва следното: „Променя се формата на 
държавно управление и при промяна на възло­
жените им от Конституцията дейности или, ако 
им се отнемат някои основни правомощия...“. 
Тоест при обсъждането на новата редакция 
на чл. 150, ал. 3 основният въпрос, на който 
следва да се отговори, е дали сезирането на 
Конституционния съд от главния прокурор 
с искания единствено по чл. 149, ал. 1, т. 2, 
5, 6 и 7 представлява отнемане на основно 
правомощие. Не считаме, че функциите на 
главния прокурор на конституционно равнище 
се накърняват, след като от сезиращата му 
компетентност е премахната възможността 
за сезиране на съда с искане за даване на 
задължително тълкуване на Конституцията. 
Основните правомощия на главния прокурор 
са свързани с представителство и ръководство 
на Върховната прокуратура, а дейността на 
прокуратурата е да следи за спазване на за­
конността. Следователно с новата редакция 
на чл. 150, ал. 3 не се затрудняват вменени­
те на главния прокурор от Основния закон 
функции и дейности. 
Конституционни съдии: 
Борислав Белазелков
Десислава Атанасова
СТАНОВИЩЕ
на съдия Борислав Белазелков
по Решение № 13 от 26.07.2024 г. на 
Конституционния съд по конституционно 
дело № 1/2024 г.
Представям това становище, тъй като не 
споделям част от мотивите на посоченото 
решение на Конституционния съд. 
I. Предмет на делото е установяване на 
противоконституционност на измененията и 
допълненията на Конституцията, извършени 
със Закона за изменение и допълнение на 
Конституцията на Република България (ДВ, 
бр. 106 от 22.12.2023 г.)
II. Исканията са частично отклонени, 
частично уважени и частично отхвърлени, 
като е прието, че част от измененията и 
допълненията са противоконституционни 
като невалидни, друга част не са противо­
конституционни сами по себе си, но поради 
системната им свързаност с първите също 
са противоконституционни, по трета част от 
измененията и допълненията не е постигнато 
мнозинство, а по четвърта част е прието, че 
те не са противоконституционни.