Държавен вестник, бр. 64, 2018 г., стр. 8

СТР.  8	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  64
Възразявам и срещу необжалваемостта 
на първоинстанционните съдебни решения 
по спорове за обезщетения при временна 
неработоспособност и трудоустрояване, за 
обезщетения за майчинство, за обезщетения 
за безработица (§ 124, т. 2 ЗИД АПК), както и 
по спорове за социални помощи (§ 130). Това 
са все случаи, които засягат хора в затруднено 
положение. Една правова държава, която също 
е и социална, трябва да осигури в пълна мяра 
защитата на техните права, още повече когато 
тези права са признати и гарантирани в чл. 47, 
ал. 2 и чл. 51, ал. 1 и 2 от Конституцията. 
Едноинстанционното производство, въведено 
с § 133 ЗИД АПК по отношение на помощите 
по Закона за семейните помощи за деца, не 
съответства на задължението на държавата 
да подпомага родителите при отглеждането и 
възпитанието на техните деца по чл. 47, ал. 1 
от Конституцията.
С отпадането на касационното оспорване 
на съдебни решения, свързани с достъпа до об­
ществена информация (§ 125, т. 3), се отслабват 
гаранциите за правото на информация, опреде­
ляно не без основание като основа на всички 
други права. Освен конституционно признато 
това право е част от правата по Хартата на 
основните права на Европейския съюз (чл. 11), 
по КЗПЧОС (чл. 10) и по Международния пакт 
за гражданските и политическите права (чл. 19). 
Значението на правото на информация, което 
е част от комуникационните права, е отчетено 
и от Конституционния съд. Според Решение 
№ 7 от 1996 г. това право стои в основата на 
демократичния процес и съдейства за осъ­
ществяването на контрол върху дейността на 
държавните органи.
4.2. Освен намаляване интензитета на 
защитата на накърнени права на граждани и 
юридически лица премахването на касацион­
ната инстанция има и друго измерение. Когато 
първоинстанционното съдебно решение е в 
полза на жалбоподателя, държавният орган ще 
бъде лишен от възможността да го оспорва. 
Така липсата на касационна инстанция огра­
ничава адекватната защита на обществения 
интерес, който държавните органи са длъжни 
да отстояват. В тази връзка не съм съгласен 
с направените с § 109, т. 1, 2 и 3 ЗИД АПК 
промени, които изключват касационната ин­
станция по много важни въпроси, свързани със 
земеделските земи. Промяната по изключение 
на предназначението на земеделските земи 
следва да преминава през всички фази на съ­
дебния контрол. Това произтича от характера 
на земята като благо от най-висш порядък за 
цялото общество. Отпадането на касационната 
инстанция при промяна на предназначението 
на земеделски земи не съответства на пред­
видената в чл. 21 от Конституцията особена 
закрила на земята, която закрила несъмнено 
включва и контрола за законност, когато се 
променя по изключение предназначението на 
земеделските земи.
Не подкрепям предвиденото в § 79, т. 3 ЗИД 
АПК ограничаване на съдебния контрол според 
размера на установени с ревизионен акт пуб­
лични задължения. В областта на данъчното и 
осигурителното право е необходима по-висока 
степен на защита както на частния, така и на 
обществения интерес, независимо от размера на 
публичното вземане. Предвидената едноинстан­
ционност ще ограничи пълноценната защита 
на голям брой физически и юридически лица. 
Тя ще се отрази неблагоприятно и на прихо­
дите в бюджета, когато първоинстанционното 
решение не е в полза на приходната агенция. 
Няма да има механизъм за оспорване на това 
решение, респ. за събиране на публичните 
вземания, изключени от касация единствено 
поради своя размер.
5. Не мога да подмина начина, по който ЗИД 
АПК беше приет. Между двете гласувания на 
законопроекта значителна част от постъпили­
те предложения бяха от самите вносители на 
законопроекта. Без да оспорвам възможността 
да се правят предложения по приетия на пър­
во гласуване законопроект, следва да се има 
предвид, че Конституционният съд в Решение 
№ 8 от 2010 г. посочва, че вносителят на зако­
нопроекта няма право да прави предложения 
върху своя собствен законопроект. Освен това 
повече от половината от преходните и заклю­
чителните разпоредби са предложени почти 
една година след изтичане на определения от 
самото Народно събрание срок за предложения 
между първо и второ гласуване. По този начин 
не само се удължава срокът за предложения, 
но и се постига ефект, при който народните 
представители не са равнопоставени. Съгласно 
чл. 83, ал. 5, т. 2 от Правилника за органи­
зацията и дейността на Народното събрание 
такива предложения могат да правят не всички 
народни представители, а само членовете на 
комисията, която е водеща по законопроекта. 
Така без необходимата публичност и без въз­
можност за реакция на засегнатите лица бяха 
приети няколко разпоредби, срещу които имам 
възражения, включително и по съществото на 
направените промени.
Считам, че създаденият с § 124, т. 1 ЗИД АПК 
чл. 69г в Кодекса за социалното осигуряване 
(КСО) е неприемлив. Пенсиите за осигурите­
лен стаж и възраст от държавното обществено 
осигуряване се отпускат при настъпване на 
осигурителния риск „старост“ и при условие, че 
лицето има определения от закона осигурителен 
стаж. За всички осигурени лица е въведено 
изискване за определена минимална възраст, 
след навършването на която може да бъде 
отпусната пенсия. С чл. 69г, като изключение 
от прогласения в чл. 3, т. 3 от КСО принцип 
на равнопоставеност на осигурените лица, се 
предвижда придобиване на право на пенсия в 
пълен размер от съдии, прокурори и следователи 
без изискване за възраст. Необяснимо е защо