Държавен вестник, бр. 48, 2020 г., стр. 8

СТР.  8	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  48
материален закон, или изменен закон, послед-
ващи издаването на акта, са приложими при 
висящо съдебно производство. Не съществува 
възможност за преценка на съда и за приложе-
нието на по-благоприятен закон (така, както 
е предвидено в чл. 2, ал. 2 от Наказателния 
кодекс (НК) по отношение на престъпления-
та). Приложението на такива закони би могло 
да се реализира, но само ако законодателят 
изрично им е придал обратно действие съглас-
но чл. 14 от Закона за нормативните актове 
(ЗНА). При осъществяване на съдебен контрол 
върху посочените административни актове 
последващ издаването на акта материален 
закон може да бъде приложен от съда само 
ако законодателят е разпоредил това – да е 
приложим спрямо правоотношенията, предмет 
на висящи съдебни производства. Важен аспект 
на правовата държава в материален смисъл 
е забраната за произвол при упражняването 
на държавната власт. Конституционният съд 
е приел, че произволът представлява „нару-
шение на обективен критерий като мащаб за 
справедливост“ (Решение № 1 от 2005 г. по 
к.д. № 8/2004 г., Решение № 4 от 2019 г. по 
к.д. № 15/2018 г.). Разпоредбата на чл. 142, 
ал. 1 АПК е гаранция за предотвратяване 
на нееднаквото приложение на материалния 
закон в административното право. Задължа-
вайки административния орган при издаването 
на административен акт (индивидуален или 
общ) да приложи материалния закон, който 
действа към този момент, а съдът да извърши 
контрол за материална законосъобразност на 
административния акт именно съобразно този 
приложим закон, разпоредбата на чл. 142, 
ал. 1 АПК обезпечава избягването на произ-
вола по прилагането на материалния закон 
и неравното третиране на правните субекти.
Разбиран и прилаган по този начин, чл. 142, 
ал. 1 АПК е съобразен с чл. 14 ЗНА, съгласно 
алинея първа на който „обратна сила на нор-
мативен акт може да се даде само по изклю-
чение, и то с изрична разпоредба“, а според 
алинея трета – „не може да се дава обратна 
сила на разпоредби, които предвиждат санк-
ции, освен ако те са по-леки от отменените“. 
Така интерпретирана, атакуваната разпоредба 
гарантира правната сигурност, равенството на 
гражданите пред закона и защитава оправда-
ните правни очаквания като проявление на 
принципа на правовата държава (Решение 
№ 8 от 2017 г. по к.д. № 1/2017 г.). Тя е съ-
ответна на чл. 4 от Конституцията, тъй като 
въплъщава в себе си предвидимост и забрана 
за обратно действие на законите.
Поради това аргументите на сезиращия 
съд за противоконституционност на чл. 142, 
ал. 1 АПК са неоснователни. 
Воден от изложените съображения и на 
основание чл. 149, ал. 1, т. 2 от Конституцията 
във връзка с чл. 22, ал. 1 ЗКС, Конституци-
онният съд
Р Е Ш И :
Отхвърля искането на състав на Върхов-
ния административен съд за установяване на 
противоконституционност на чл. 142, ал. 1 
от Административнопроцесуалния кодекс 
(обн., ДВ, бр. 30 от 11.04.2006 г.; посл. изм. и 
доп., бр. 44 от 13.05.2020 г.).
Председател:  
Борис Велчев
ОСОБЕНО МНЕНИЕ 
на съдията Гроздан Илиев 
по конституционно дело № 9 от 2019 г.
В хода на производството за решаване на 
делото по същество не настъпи промяна на 
обстоятелствата, която да ме мотивира да 
променя вече изразеното особено мнение по 
допустимостта на искането. Нещо повече, 
при произнасяне по делото мнозинството 
възприе разрешения, които са в подкрепа на 
разбирането за отклоняване на искането и 
прекратяване на производството. Ето защо 
поддържам, че искането на тричленен състав 
на Върховния административен съд (ВАС), 
пето отделение, за установяване на противо-
конституционност на чл. 142, ал. 1 от Адми-
нистративнопроцесуалния кодекс (обн., ДВ, 
бр. 30 от 11.04.2006 г.; последно изм. и доп., 
бр. 44 от 13.05.2020 г.) (АПК) не трябваше да 
бъде разгледано по същество.
 В съгласие с принципа за разделение на 
властите (чл. 8) на конституционно ниво е 
установено ясно разграничение на компе-
тентностите между Конституционния съд 
(КС), ВАС, Върховния касационен съд (ВКС) 
и останалите органи на съдебната власт, осъ-
ществяващи правораздавателната дейност.
 Конституционният съд осъществява аб-
страктен нормен контрол за съответствие на 
разпоредбите на закона с Конституцията, т.е. 
компетентността на Съда е ограничена до 
произнасянето дали законът като цяло или 
отделни негови разпоредби съответстват на 
Конституцията. Следователно предмет на 
исканията, по които се образуват делата пред 
КС, не могат да бъдат други въпроси извън 
очертания от конституционните разпоредби 
нормен контрол. Съдилищата, респ. ВАС и 
ВКС, осъществяват дейността по приложение 
на закона, като по отношение на актовете 
и действията на административните органи 
осъществяват и контрол за законност. Ето 
защо извън компетентността на КС ще бъдат 
случаите, при които е налице формирана 
противоречива съдебна практика по прило-