Държавен вестник, бр. 32, 2000 г., стр. 38

С Т Р .  3 8
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й 32
нансите да издаде подзаконов нормативен акт
по прилагането им. Още повече, че той не по
всички спогодби е компетентният орган—
т.напр. съгласно чл. 3 от спогодбата с Републи-
ка Зимбабве и Китайската народна република
компетентен орган за България е министърът
на икономиката и планирането или негов упъл-
номощен представител. Това означава само, че
всяка от договарящите държава следва да при-
еме съответните правила, обезпечаващи при-
лагането на спогодбата. Определените в резул-
тат на тази договорна свобода правила не след-
ва да нарушават установените в спогодбата прин-
ципи и да водят до дискриминация на съответ-
ните субекти. Това следва както от мястото на
междудържавните договори в системата на вът-
решното ни законодателство, така и от изрич-
но приетото със спогодбите равенство в трети-
рането. Следователно за случаите, когато в съ-
ответните спогодби не са предвидени изрично
процедурни правила или производство за опре-
делянето им, няма законова пречка държавата,
в лицето на компетентните си органи, да уста-
нови в съответствие с приетото по всяка от
спогодбите за избягване на двойното данъчно
облагане и разпоредбите на действащото вът-
решно законодателство правила относно начи-
ните за прилагане на спогодбите за избягване
на двойното данъчно облагане. Още повече, че
по аргумент за противното от чл. 27 от Виен-
ската конвенция за правото на договорите стра-
ната по договора трябва да направи всичко, щото
разпоредбите на вътрешното є право да спо-
собстват за изпълнението му. Издадената от
министъра на финансите процесна Наредба № 5
за реда и процедурата за прилагане на спогод-
бите за избягване на двойното данъчно облага-
не, макар и да цели реализиране точно на това
е в противоречие с основни разпоредби на вът-
решното ни законодателство. Преди всичко
формата, предметът и съдържанието на изда-
дената от него наредба не съответства на даде-
ната му в разпоредбите на § 13 във връзка с чл. 17
ЗКПО и § 10 във връзка с глава шеста от ЗОДФЛ
делегация и е в противоречие с разпоредбата на
чл. 12 ЗНА. Параграф 13 ЗКПО предвижда из-
даване от министъра на финансите на наредби
за прилагането на отделни разпоредби на зако-
на. Видно от заглавието на наредбата тя не е по
прилагането на отделна разпоредба на ЗКПО, а
по прилагането на спогодбите за избягване на
двойното данъчно облагане. От съдържанието
на наредбата е видно, че тя има за предмет не
прилагането на спогодбите за избягване на двой-
ното данъчно облагане по отношение на визи-
рания в ЗКПО данък, а въобще по прилагането
им. Следователно § 13 ЗКПО безспорно дава
право на министъра на финансите да издава
наредби по прилагането на закона, но процес-
ната наредба излиза извън делегираното пра-
вомощие. Разпоредбата на чл. 17 ЗКПО въоб-
ще не съдържа законова делегация за издаване
на наредба. Алинея 1 не съдържа делегация за
издаване на какъвто и да било акт, а в ал. 2 не
е визирана изрично делегация за издаване на
подзаконов нормативен акт. Посочено е само,
че редът, начинът и процедурите по прилагане
на спогодбите се определят от министъра на
финансите, когато това е предвидено в съответ-
ната спогодба. Сама по себе си тази правна
норма няма собствено, самостоятелно съдър-
жание. Доколкото тя се отнася само за спогод-
бите, в които е предвидено редът, начинът и
процедурите по прилагането им да се опреде-
лят от министъра на финансите, на практика тя
преповтаря дадено вече с всяка една от тях пра-
вомощие на министъра. Следователно, ако в
някоя от спогодбите е предвидено министърът
на финансите да определи реда, начина и про-
цедурите по прилагането є, то правното осно-
вание за издаване на съответния акт ще бъде
именно спогодбата, която с оглед разпоредбата
на чл. 5, ал. 4 от Конституцията има приоритет
пред вътрешния закон, а не разпоредбата на
чл. 17, ал. 2 ЗКПО. Подзаконовите актове се из-
дават въз основа и в изпълнение на закона, като
делегацията винаги е изрична и конкретна.
Съгласно чл. 3, ал. 2 ЗНА за уреждане на отно-
шения извън основните законът може да пред-
види издаването на подзаконов акт. Член 42 от
Указ № 883 за прилагане на Закона за норма-
тивните актове уточнява, че в разпоредбата,
която овластява да се издаде нормативен акт по
прилагане на закон, се посочват видът на акта,
органът, който трябва да го издаде, и дали ов-
ластяването се отнася до цялата материя, уре-
дена от закона, или до отделни нейни части. В
разпоредбата на чл. 17, ал. 2 ЗКПО липсва по-
сочване на вида на акта. С оглед на това визи-
раният в нормата орган може да определи, до-
колкото са налице другите условия, реда, начи-
на и процедурите по прилагане на спогодбите,
но това няма да стане с подзаконов нормативен
акт, защото законодателят не е предвидил из-
даването на такъв. Видно от изложеното съ-
държанието на § 10 във връзка чл. 17, ал. 2 ЗКПО
не сочи на правомощие за издаване на процес-
ната наредба. Такова липсва и в разпоредбата
на § 10 във връзка с глава шеста от ЗОДФЛ.
Безспорно § 10 дава право на министъра на фи-
нансите да издаде наредби по прилагането на
глава шеста. Но от нея относима към спогодби-
те за избягване на двойното данъчно облагане
е само разпоредбата на чл. 16, ал. 2, предл. 2.
Законовата норма, макар и да не съдържа тер-
мина “данъчна спогодба”, на който в преходни-
те и заключителните разпореди е дадено тълку-
ване—§ 1, т. 22, а само “спогодби” би следвало с
оглед правилата на функционалното и система-
тичното тълкуване да се възприема именно в
тази насока. Текстът на нормата е точен и ясен—
министърът на финансите издава указания за при-
лагането на отделни спогодби и на техни разпо-
редби, когато е предвидено в съответната спо-
годба. Делегацията е не за наредба въобще по
прилагането на спогодбите, а за указания по