Държавен вестник, бр. 91, 2011 г., стр. 29

БРОЙ  91	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  29  
(3) За целите на задължителното настаня­
ване и лечение по Закона за здравето съдеб­
нопсихиатрични експертизи се извършват по 
реда на Наредба № 16 от 2005 г. за съдебно-
психиатричните експертизи за задължително 
настаняване и лечение на лица с психични 
разстройства (ДВ, бр. 45 от 2005 г.).
Чл. 3. При трудности или нужда от до­
пълнително изследване вещото лице може да 
предлага на органа, назначил експертизата, 
увеличаване броя на вещите лица, превръщане 
на амбулаторната експертиза в стационарна и 
промяна на мястото на нейното извършване.
Чл. 4. Съдебномедицинските, съдебно­
психиатричните и съдебнопсихологичните 
експерти са длъжни да не разгласяват мате­
риалите, събирани в досъдебното и съдебното 
производство, и данните от експертизата.
Чл. 5. Лечебните заведения оказват все­
странно съдействие на вещите лица при из­
пълнение на поставените задачи, включително 
и предоставяне на оригиналната медицинска 
документация.
Чл. 6. (1) За всички извършени експертизи 
вещите лица водят експертно деловодство 
по реда и при условията на Наредба № 1 
от 2008 г. за вписването, квалификацията и 
възнагражденията на вещите лица (ДВ, бр. 11 
от 2008 г.).
(2) Когато експертизата е извършена в ле­
чебно заведение, експертното деловодство се 
води в съответното лечебно заведение.
Чл. 7. (1) Страните по делото, съдът и про­
куратурата могат да възлагат извършването 
на съдебномедицински, съдебнопсихиатрични 
и съдебнопсихологични консултации.
(2) Консултациите по ал. 1 се извършват 
от специалисти, които отговарят на изисква­
нията за вещи лица.
(3) Консултацията има за задача да отговори 
на специфични въпроси от кръга на съответ­
ната компетентност, които имат отношение 
към делото.
(4) Консултацията се заплаща от възложи­
теля пряко на специалиста консултант.
Г л а в а  в т о р а 
СЪДЕБНОМЕДИЦИНСКА ЕКСПЕРТИЗА
Чл. 8. (1) Съдебномедицинските експертизи 
се извършват от съдебномедицински експерти.
(2) Съдебномедицински експерт може да 
бъде лекар с призната специалност по съдебна 
медицина или с друга медицинска специалност, 
лекар без специалност, който работи в струк­
тура на лечебното заведение, осъществяваща 
дейност по съдебна медицина, или лекар по 
дентална медицина.
(3) Биолози и химици на работа в съдеб­
номедицинските звена могат да извършват 
експертизи в рамките на тяхната професио­
нална компетентност.
Чл. 9. Съдебномедицинска експертиза се 
извършва:
1. на живи лица;
2. на човешки трупове и трупни части;
3. на веществени доказателства;
4. по материали от досъдебни и съдебни 
дела.
Чл. 10. Съдебномедицинската експертиза 
на живи лица се извършва за установяване на:
1. медико-биологични показатели на те­
лесни повреди;
2. причинна връзка между престъпно де­
яние и налична телесна повреда;
3. загубена работоспособност във връзка 
с телесна повреда и др.;
4. здравословно състояние;
5. полово състояние и полови проявления 
и последиците от тях с оглед на правните 
изисквания;
6. медицинска идентификация;
7. опиване с алкохол, употреба на нарко­
тици, безпомощност и др.;
8. необходимост от прилагане на прину­
дително лечение;
9. престорени заболявания и самоувреж­
дания.
Чл. 11. (1) Съдебномедицинската експерти­
за на човешки трупове се извършва за:
1. установяване на:
а) причината за смъртта;
б) времето на настъпване на смъртта;
в) причинната връзка между телесната 
повреда и настъпилата смърт;
г) белези на новороденост, живороденост, 
животоспособност и продължителност на 
преживяване при труп на новородено;
2. медицинска идентификация при неиз­
вестен труп и трупни части;
3. изясняване на други въпроси, свързани 
с изследване на труп или трупни части.
(2) Съдебномедицинската експертиза за 
установяване на причината за смъртта се 
извършва при:
1. насилствена и съмнение за насилствена 
смърт;
2. трупове на лица с неустановена самолич­
ност и новородени, когато смъртта е настъпила 
извън болнично заведение;
3. смърт, настъпила след лечение от лица, 
които нямат медицинска правоспособност;
4. смърт, настъпила преди, по време и не­
посредствено след хирургична интервенция, 
след изкуствено прекъсване на бременността, 
раждане, кръвопреливане и други медицин­
ски манипулации, пораждащи съмнение за 
неправилни медицински действия;
5. разчленени трупове и части от тях;
6. оплакване, че смъртта на починалия е 
настъпила вследствие неправилно лечение;
7. настъпила смърт след отказ от меди­
цинска помощ.