Държавен вестник, бр. 102, 2010 г., стр. 22

СТР.  22	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  102
Р Е Ш И :
1. Мандатността е основен принцип на 
конституирането и функционирането на орга­
ни на публичната власт, което е съобразено с 
разделението на властите и правовата държава. 
Конституционното понятие мандат е ус­
тановен период от време, в който орган на 
публичната власт осъществява правомощия, 
предвидени в Конституцията или в закон.
Правният режим на мандата на органите 
на публичната власт се определя от консти­
туционни и от законови норми. 
2. Предсрочно прекратяване на мандат, ус­
тановен от Конституцията, може да се извърши 
единствено на основанията, предвидени в нея. 
Ако в нея основания не са предвидени – на 
основанията, предвидени в закон.
Промяна в основанията за предсрочно 
прекратяване на мандата е допустима. Тя 
може да се извърши по реда на изменение на 
Конституцията за конституционно уредените 
мандати и по реда на изменение на закона – за 
мандатите, установени от закон.
Изменението трябва да гарантира независи­
мостта на органа при осъществяване на него­
вите конституционно установени правомощия.
Предсрочното прекратяване на мандата на 
колективен орган е основание за прекратяване 
на персоналните мандати на неговите членове. 
Правните последици, свързани с предсроч­
ното прекратяване на мандат, се уреждат от 
изменителния закон.
Съдиите Владислав Славов, Благовест 
Пунев, Румен Ненков и Цанка Цанкова са 
подписали решението с особено мнение. Съ­
диите Емилия Друмева и Стефка Стоева са 
със становище по делото.
Председател: Евгени Танчев
ОСОБЕНИ МНЕНИЯ 
на конституционни съдии 
по конституционно дело № 12 от 2010 г.
Владислав Славов, Благовест Пунев  
и Румен Ненков
Подписахме решението на мнозинството с 
особено мнение по допустимостта, тъй като 
намираме, че не са налице необходимите пред­
поставки за постановяване на тълкувателно 
решение по съществото на направеното искане. 
Причината за това е, че неговите вносители, 
колкото и парадоксално да звучи като факт, 
не са посочили предмет на поисканото от тях 
тълкуване. Не са очертали ясно какво очакват 
от Конституционния съд, в частност – съдър­
жанието на коя конституционна разпоредба 
или система от конституционни разпоредби, 
формиращи правен институт, се нуждаят от 
изясняване.
В правната теория няма спор, че тълкува­
нето на нормативен акт, какъвто несъмнено е 
Конституцията, е дейност, насочена към изя­
сняване на точния смисъл на неговите правни 
разпоредби, а такова е и категоричното стано­
вище на законодателя, изразено в чл. 46, ал. 1 
от Закона за нормативните актове. На първо 
място, народните представители – вносители 
на искането, са поискали от Конституционния 
съд да тълкува правната категория „мандат“ 
според Основния закон. Под „правна катего­
рия“ се разбира основно понятие в правото 
или правната доктрина, отличаващо се по 
своите родови и видови признаци, а то при 
всяко положение е нещо съвсем различно от 
конкретната нормативна разпоредба. Съзна­
вайки този очевиден недостатък на тълкува­
телното питане, при разглеждане на делото 
по същество съдът очаквано си е позволил 
да излезе извън обхвата на формулирания 
петитум. Така, макар и ограничено – само 
във връзка с отношението им към въпросите 
на мандата, е тълкувал конкретни разпоредби 
на Конституцията (чл. 1, чл. 4, чл. 8, чл. 11 и 
т. н.), които въобще не са посочени в искането. 
В допълнение вносителите са формулирали 
един конкретен принципен въпрос, предла­
гайки и очевидно очаквайки да получат отри­
цателен отговор, който да рамкира бъдещата 
законодателна дейност на Народното събра­
ние. От приемането на това искане следва 
Конституционният съд да даде предварителна 
консултация на носителя на законодателната 
власт какви норми може да приема и какви 
не може да приеме в бъдеще. Конституцията 
обаче не предоставя на съда правомощието да 
участва под каквато и да е форма в нормотвор­
ческия процес. Поради това консултативните 
становища не могат да имат задължителен 
характер за законодателния орган. 
Искаме да подчертаем, че бедата не е в 
съдържанието на искането, а в необяснимата 
за нас готовност на Конституционния съд да 
се съгласи да се произнася по съществото 
на въпроси с доктринерен характер вместо 
така, както повелява Основният закон, да 
разкрива точния смисъл на действащи кон­
кретни конституционни разпоредби. В случая 
от съдържанието на искането излиза, че има 
спорове относно бъдещата нормативна уредба, 
свързана с правната категория „мандат“ и 
преди всичко – с възможността за предсрочно 
прекратяване на установени мандати. Намира­
ме, че в случая Конституционният съд не би 
следвало да поема ролята на арбитър по тези 
спорове, преди да бъдат приети съответните 
законодателни актове на Народното събрание. 
Когато под прикритието на чл. 149, ал. 1, т. 1 
от Конституцията Конституционният съд се 
съгласява да разяснява правни категории и да 
отговаря на въпроси, свързани с предстояща 
нормотворческа дейност, той престава да бъде 
онзи съд, който е замислен от създателите на 
Конституцията. Превръща се в политически 
ангажирана структура, която в други държави