Държавен вестник, бр. 91, 2002 г., стр. 90

С Т Р .  90
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  91
0,5 Ч 100 Ч Мґ
Мґ
x %(M/M) = К ––––––––  = К –––– ,
50 Ч M
M
където:
К е съотношение, изчислено в 7.1;
Мґ—масата на вътрешния стандарт, 4.6, в g;
М—масата на пробата, претеглена в 6.1.2, в g.
Резултатът се закръглява до втория знак.
8. Повторяемост (1)
За съдържание на пропионова киселина 2 % (M/M)
разликата между резултатите от две успоредни опреде-
ляния на една и съща проба не трябва да надвишава 0,12 %.
ХХХVII. Идентификация и определяне на хидрохи-
нон, хидрохинон монометилов етер, хидрохинон моно-
етилов етер и хидрохинон монобензилов етер в козме-
тични продукти
А. Идентификация
1. Област на приложение
Методът се отнася за откриване и идентификация на
хидрохинон, хидрохинон монометилов етер, хидрохинон
моноетилов етер и хидрохинон монобензилов етер (моно-
бензон) в козметични продукти за осветляване на кожата.
2. Принцип
Хидрохинонът и неговите етери се идентифицират
чрез тънкослойна хроматография (ТСХ).
3. Реактиви
Всички реактиви трябва да са с квалификация “чист
за анализ” (ч.з.а.), а водата—дестилирана или с еквива-
лентна чистота.
3.1. Етанол—96 % (V/V).
3.2. Хлороформ.
3.3. Диетилов етер.
3.4. Подвижна фаза—хлороформ : диетилов етер =
66 : 33 (V/V).
3.5. Амоняк—25 % (M/M) (d420 = 0,91 g/cm3 (ml).
3.6. Аскорбинова киселина.
3.7. Хидрохинон.
3.8. Хидрохинон монометилов етер.
3.9. Хидрохинон моноетилов етер.
3.10. Хидрохинон монобензилов етер (монобензон).
3.11. Стандартни разтвори
Стандартните разтвори трябва да бъдат приготвени
непосредствено преди употреба и са стабилни един ден.
3.11.1. В градуирана епруветка от 10 cm3 (ml) се пре-
теглят 0,05 g хидрохинон (3.7) с точност 0,001 g. Приба-
вят се 0,250 g аскорбинова киселина (3.6) и 5 cm3 (ml)
етанол (3.1). Прибавя се амоняк (3.5), докато рН дос-
тигне 10, и се долива до обем 10 cm3 (ml) с етанол (3.1).
3.11.2. В градуирана епруветка от 10 cm3 (ml) се пре-
теглят 0,05 g хидрохинон монометилов етер (3.8) с точ-
ност 0,001 g. Прибавят се 0,250 g аскорбинова киселина
(3.6) и 5 cm3 (ml) етанол (3.1). Прибавя се амоняк (3.5),
докато рН достигне 10, и се долива до обем 10 cm3 (ml)
с етанол (3.1).
3.11.3. В градуирана епруветка от 10 cm3 (ml) се пре-
теглят 0,05 g хидрохинон моноетилов етер (3.9) с точ-
ност 0,001 g. Прибавят се 0,250 g аскорбинова киселина
(3.6) и 5 cm3 (ml) етанол (3.1). Прибавя се амоняк (3.5),
докато рН достигне 10, и се долива до обем 10 cm3 (ml)
с етанол (3.1).
3.11.4. В градуирана епруветка от 10 cm3 (ml) се пре-
теглят 0,05 g хидрохинон монобензилов етер (3.10) с
точност 0,001 g. Прибавят се 0,250 g аскорбинова кисе-
лина (3.6) и 5 cm3 (ml) етанол (3.1). Прибавя се амоняк
(3.5), докато рН достигне 10, и се долива до обем
10 cm3 (ml) с етанол (3.1).
3.12. Сребърен нитрат.
3.13. 12-Молибденфосфорна киселина.
3.14. Калиев ферицианид хексахидрат.
3.15. Ферихлорид хексахидрат.
3.16. Реактиви за проявяване на петната:
3.16.1. Към 5 % (M/V) воден разтвор на сребърен
нитрат (3.12) се прибавя амоняк (3.5), докато образува-
лата се утайка се разтвори.
Внимание: Разтворът става експлозивно нестабилен
при престояване и след употреба трябва да се изхвърли.
(1) виж ISO 5725
3.16.2. 10 % (M/V) разтвор на 12-молибденфосфор-
на киселина (3.13) в етанол (3.1).
3.16.3. Приготвя се 1 % (M/V) воден разтвор на ка-
лиев ферицианид (3.14) и 2 % (M/V) воден разтвор на
ферихлорид (3.15). Преди употреба се смесват равни
части от двата разтвора.
4. Апаратура
Стандартно лабораторно оборудване.
4.1. Стандартно оборудване за ТСХ.
4.2. Готови плаки за ТСХ—силикагел GHR/UV254;
20 Ч 20 cm (Machery, Nagel или еквивалентни); дебелина
на слоя: 0,25 mm.
4.3. Ултразвукова вана.
4.4. Центрофуга.
4.5. Ултравиолетова лампа—254 nm.
5. Процедура
5.1. Приготвяне на пробата
В градуирана епруветка от 10 cm3 (ml) се претеглят
3,0 g от пробата с точност 0,001 g. Прибавят се 0,250 g
аскорбинова киселина (3.6) и 5 cm3 (ml) етанол (3.1).
Прибавя се амоняк (3.5), докато рН достигне 10, и се
долива до обем 10 cm3 (ml) с етанол (3.1). Епруветката
се затваря със запушалка и се хомогенизира в ултразву-
кова вана за 10 min. Филтрува се през филтърна хартия
или се центрофугира при 3000 rpm.
5.2. Тънкослойна хроматография
5.2.1. Хроматографската вана се насища с подвижна
фаза (3.4).
5.2.2. Върху плаката се нанасят по 2 µl от стандарт-
ните разтвори (3.11) и 2 µl от разтвора на пробата (5.1).
Хроматограмата се развива на тъмно при стайна тем-
пература, докато фронтът на разтворителя достигне
разстояние 15 cm от стартовата линия.
5.2.3. Плаката се изважда и се изсушава при стайна
температура.
5.3. Проявяване на петната
5.3.1. Плаката се разглежда под УВ светлина при
254 nm и се отбелязва разположението на петната.
5.3.2. Плаката се напръсква с един от следните ре-
активи:
—сребърен нитрат (3.16.1);
—12-молибденфосфорна киселина (3.16.2); нагрява
се до 120 °С;
—разтвор на калиев ферицианид и разтвор на фе-
рихлорид (3.16.3).
6. Отчитане на резултатите
Изчислява се Rf-стойността на всяко петно.
Сравняват се петната, получени от разтвора на про-
бата, с петната на стандартните разтвори по отношение
на: техните Rf-стойности, цвета на петната при УВ об-
лъчване и цвета на петната след оцветяване с реактиви-
те за напръскване.
Прилага се ВЕТХ, описана в раздел (Б), и се сравня-
ват времената на задържане на пика (пиковете) на про-
бата с тези на стандартните разтвори.
Обобщават се резултатите от ТСХ и ВЕТХ, за да
се потвърди присъствието на хидрохинон и/или него-
вите етери.
7. Забележки
При описаните условия се наблюдават следните
Rf-стойности:
хидрохинон—0,32
хидрохинон монометилов етер—0,53
хидрохинон моноетилов етер—0,55
хидрохинон монобензилов етер—0,58
Б. Определяне
1. Област на приложение
Методът се отнася за определяне на хидрохинон,
хидрохинон монометилов етер, хидрохинон моноети-
лов етер и хидрохинон монобензилов етер в козметич-
ни продукти за осветляване на кожата.
2. Принцип
Пробата се екстрахира със смес вода/метанол при слабо
нагряване до стопяване на всички липидни материали.
Всички търсени вещества се определят посредством теч-
на хроматография с обърнати фази и УВ детектор.