Държавен вестник, бр. 103, 2009 г., стр. 22

СТР.  22	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  103
(3) Информацията по ал. 1 може да се 
предостави и от лица без медицинско образо-
вание, които са преминали обучение в рамките 
на национална здравна програма и работят в 
структура по чл. 3, т. 4.
Чл. 15. В случаите по чл. 89, ал. 2 от За-
кона за здравето изследване за заразеност с 
ХИВ може да се извърши без информирано 
съгласие на лицето само с диференциално-ди-
агностична цел.
Чл. 16. (1) Лицето може по всяко време да 
откаже изследване за заразеност с ХИВ.
(2) Отказът по ал. 1 се удостоверява в ме-
дицинската документация с подпис на лицето. 
(3) Отказът по ал. 1 не може да води до 
отказ за предоставяне на медицински услуги 
или намаляване на техния обем или качество. 
Чл. 17. За изследване за заразеност с ХИВ 
се използват кръв, кръвен серум, кръвна плазма 
или слюнка.
Чл. 18. (1) Изследването на кръвните проби 
се извършва от медицински специалист:
1. в специализирани медико-диагностични 
лаборатории, в лаборатории на други лечебни 
заведения, лаборатории на регионалните инспек-
ции по опазване и контрол на общественото 
здраве и Националния център по заразни и 
паразитни болести;
2. от структурите по чл. 3, т. 4 на мястото 
на предлагане на изследване за заразеност с 
ХИВ чрез прилагане на тестове за експресна 
диагностика.
 (2) Изследването по ал. 1, т. 1 се извършва 
с венозна кръв. 
(3) Когато венепункцията е трудна или 
невъзможна, по изключение за изследване се 
използват периферна кръв или слюнка.
(4) Изследването на кръвните проби по ал. 1, 
т. 2 се извършва с периферна кръв. 
(5) Всички реактивни или неопределени 
резултати, получени при използване на пери-
ферна кръв или слюнка, се потвърждават чрез 
допълнително изследване на венозна кръв.
Чл. 19. (1) Изследването за заразеност с 
ХИВ се прилага при спазване на общоприетите 
предпазни мерки срещу заразяване с кръвно-
преносими инфекции.
(2) Кръвта се взема в затворена или друга 
утвърдена система за вземане на кръвни проби 
с активатор на кръвосъсирването или антико-
агулант EDTA, хепарин или цитрат.
(3) Етикетирането на кръвните проби се 
извършва в присъствието на лицето, като на 
етикета се записват следните данни: 
1. име, презиме и фамилия на пациента или 
код в случаите на анонимно изследване;
2. възраст;
3. баркод за донори на кръв и кръвни със-
тавки.
Чл. 20. (1) Всяка кръвна проба се съпро-
вожда от два идентични талона за лабораторно 
изследване съгласно приложение № 4.
 (2) Взетата кръвна проба се поставя в за-
творен контейнер за транспортиране на кръвни 
проби, към който се прикрепят талоните по 
ал. 1, при спазване на принципа на тройната 
опаковка съгласно приложение № 5. 
Чл. 21. (1) Изследването за заразеност с 
ХИВ се извършва на два етапа: 
1. първично изследване;
2. потвърдително изследване. 
(2) Първично изследване за заразеност с ХИВ 
може да се извършва в структурите по чл. 3.
(3) Потвърдително изследване за заразеност 
с ХИВ се извършва от национална референтна 
лаборатория за ХИВ (НРЛХ), определена със 
заповед на министъра на здравеопазването. 
Чл. 22. (1) Отрицателните резултати от пър-
вичното изследване се приемат за окончателни.
(2) Реактивните резултати от първичното 
изследване се потвърждават или отхвърлят чрез 
потвърдително изследване в НРЛХ.
(3) Всеки реактивен или неопределен резул-
тат се потвърждава чрез по-специфичен тест, 
при който се използва друг метод или друг 
антиген от посочените в приложение № 6.
Чл. 23. (1) При неопределен или при поло-
жителен резултат от потвърдителното изслед-
ване се взема нова кръвна проба за повторно 
изследване на лицето. 
(2) Втората кръвна проба по ал. 1 се оси-
гурява от лекаря, назначил първото изследва-
не. Втората кръвна проба се взема чрез нова 
венепункция в затворена система с хепарин.
(3) При неопределен резултат и от второто 
потвърдително изследване след 3 месеца се 
взема отново кръвна проба по реда на ал. 2, 
която се изпраща за изследване на НРЛХ.
(4) Транспортирането на кръвните проби по 
ал. 1 и 2 се извършва в срок до 24 часа.
Чл. 24. (1) Изследване за заразеност с ХИВ 
на деца, родени от ХИВ инфектирани майки, 
се извършва до 6-ия месец от раждането с 
тестове за установяване на вирусна ДНК/
РНК в кръвта, а след 6-ия месец се извършва 
с тестове за установяване на антитела срещу 
вируса в кръвта.
(2) Кръвна проба за определяне на вирусна 
ДНК/РНК се взема от новороденото чрез вене-
пункция и се изпраща на НРЛХ, както следва:
1. до 48-ия час след раждането;
2. на 14-ия ден след раждането, ако резул-
татът по т. 1 е отрицателен;
3. между първия и втория месец след раж-
дането, ако резултатът по т. 2 е отрицателен;
4. между 4-ия и 6-ия месец след раждането, 
ако резултатът по т. 3 е отрицателен.