Държавен вестник, бр. 27, 2014 г., стр. 29

БРОЙ  27	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  29  
конституционно, вносителите считат, че по 
отношение прилагането на чл. 645, 646 и 647 ТЗ 
към заварените производства следва да се 
възприеме уеднаквен подход. Той може да се 
постигне с обявяването за противоконститу­
ционни на оспорените разпоредби и запазване 
на обратното действие на новите разпоредби 
само в § 14, ал. 1 ПЗРЗИДТЗ по отношение 
заварените производства по несъстоятелност.
Второто твърдение в искането е за проти­
воречие на оспорените разпоредби с чл. 121, 
ал. 1 и чл. 6 от Конституцията. Вносителите 
поддържат, че равенството на страните в 
производството по дела означава най-малко­
то насрещните страни да разполагат с равен 
набор средства и възможности за постигане 
на изгоден резултат от позициите, в които 
участват в производството. С оспорените 
разпоредби равновесието е явно нарушено, 
защото се постига своеобразно фаворизиране 
на една от страните в производството чрез 
преформулиране на фактическите състави 
и сроковете за предявяване на исковете по 
начин, който прави предявени вече искове по 
дефиниция недопустими или неоснователни; 
изключва се възможността част от исковете 
да приключат на основанията, на които са 
заведени; отсъства належащ обществен им­
ператив, който да налага подобно съществено 
засягане на една от страните в производството 
и който да го оправдава, а начинът посяга 
на класически правноустановени правила в 
гражданския процес. Фазата по допускане на 
касационно обжалване е подчинена на опреде­
лен от закона ред и към момента на влизане 
в сила на оспорените разпоредби страните са 
били обвързани само от нормите на действа­
щото материално право и от процесуалните 
изисквания за допустимост на касационното 
обжалване. Преценката на Върховния каса­
ционен съд за допускане на касационното 
обжалване е обвързана от правните обосновки 
на обжалващите, които са мотивирани с вече 
отменени материалноправни норми, поради 
което съдът се поставя в ситуация да не може 
да изпълнява задълженията си съобразно 
изискването на чл. 121, ал. 1 от Конституци­
ята и в неяснота относно процедирането по 
вече постановени съдебни актове в някои от 
хипотезите по висящи дела.
На трето място вносителите излагат аргу­
менти за противоконституционност на оспоре­
ните разпоредби поради противоречие с чл. 4 
от Конституцията. Твърдят, че са нарушени 
принципите на правовата държава, тъй като 
разпоредбите не отговарят на изискването за 
норми, характерни за подобен вид държава. 
Правните норми, които преуреждат същест­
вено установени правни процедури и права на 
участниците в съдебни производства, трябва 
да отчитат оправдания, преобладаващ об­
ществен интерес, а вмешателството следва да 
е необходимо като наложено от повелителна 
социална нужда и да е пропорционално на 
преследваната законна цел. Според вносите­
лите избирателният, неоправдан социално и 
небалансиран подход изключва качеството 
на норми на оспорените разпоредби, съответ­
стващи на принципите на правовата държава.
Противоконституционността на оспоре­
ните разпоредби в заключение е очертана в 
следните насоки: 1. накърняват се придобити 
права, а е недопустимо с обратно действие на 
отменени или изменени норми да се отменят 
придобити материалноправни или процесуал­
ноправни права; 2. създават се два успоредни 
режима, единият от които облекчава, а другият 
утежнява положението на всяка от страните 
по делата в зависимост от процесуалното є 
качество, с което се създава неравноправно 
третиране на гражданските и стопанските 
субекти; 3. обратното действие на оспоре­
ните разпоредби несъразмерно засяга вече 
придобити права, което се отразява и върху 
правната сигурност и се нарушава изискването 
законодателството да отговаря на принципа 
за стабилност и предвидимост; 4. обратното 
действие и противоречивото регулиране прави 
невъзможно Върховният касационен съд да 
изпълни задължението си като касационна 
инстанция, а съдилищата по същество се 
оказват силно затруднени в прилагането на 
закона и с това се препятства осъществяването 
на обективно и безпротиворечиво правосъдие.
С определение от 11.06.2013 г. Конститу­
ционният съд е допуснал искането за раз­
глеждане по същество и е конституирал като 
заинтересовани страни по делото Народното 
събрание, Министерския съвет, министъра 
на правосъдието, министъра на финансите, 
министъра на икономиката и енергетиката, 
Висшия адвокатски съвет, Арбитражния съд 
при Българската стопанска камара, Арби­
тражния съд при Българската търговско-
промишлена палата, Фондация „Асоциация 
за европейска интеграция и права на човека“, 
Института за модерна политика и Института 
за пазарна икономика.
Писмени становища по делото са постъпили 
от министъра на финансите, министъра на 
икономиката и енергетиката, Висшия адвокат­
ски съвет и Института за пазарна икономика.
Искането се поддържа като основателно 
от министъра на финансите, който счита, 
че оспорените разпоредби въвеждат недо­
пустима диференциация между кредиторите 
на несъстоятелността. Разпоредбата на § 14, 
ал. 1 ПЗРЗИДТЗ в оспорената є част по не­
гово мнение не е обусловена от обществено 
приоритетни и значими цели, а санира из­
вършени действия и сделки от длъжника, за 
които законодателят вече е презюмирал, че 
увреждат кредиторите на несъстоятелността. 
С оспорените разпоредби законодателят нару­
шава правната сигурност и създава неравно 
третиране на кредиторите, в т.ч. и на държа­