Държавен вестник, бр. 26, 2018 г., стр. 21

БРОЙ  26	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  21  
дейностите по управление на кризи. Нацио-
налната политика за управление на кризи се 
основава на:
• подготовка на страната за отбрана и 
отбранително мобилизационна подготовка 
на населението;
• ефективна предварителна подготовка на 
обществото за действие при кризи;
• използване на съвременна и устойчива 
система за ранно предупреждение, включител-
но и на националната оповестителна система;
• ефективно междуведомствено сътрудни-
чество и координация; 
• осъществяване на непрекъснат монито-
ринг на потенциални и развиващи се кризи;
• постоянно усъвършенстване и хармони-
зиране на нормативната база, основаващо 
се на всеобхватния подход с използването 
на всички налични ресурси на страната на 
всички нива  – съюзно, национално, областно 
и местно;
• изграждане на гъвкав механизъм за ус-
корено развръщане на военни способности и 
експертиза за отговор на криза, в случаите 
на липса на цивилна алтернатива;
• поддържане на достатъчен запас от ресур-
си за осигуряване автономност на обществото 
по време на кризи;
• взаимодействие и сътрудничество в област­
та на управлението на кризи на регионално и 
международно ниво;
• наличие на комуникационна стратегия под 
формата на координирана, навременна, ясна, 
прозрачна и широко достъпна информация 
за случващото се, за предприетите действия, 
очаквани резултати и последващо развитие;
• насърчаване на използването на застра-
ховането като инструмент за осигуряване на 
допълнително финансиране с цел по-бързо и 
ефективно възстановяване след кризи, бед-
ствия и аварии, което ще осигури необходи-
мата адаптивност на системата за национална 
сигурност.
172. Националната система за управление 
при кризи включва: Национален ситуационен 
център, ведомствени и областни ситуационни 
центрове и други, привличани в условия на 
криза.
173. Националната система за управление 
при кризи гарантира дейностите по предотвра-
тяване и овладяване на кризи на територията 
на страната или извън нея – при изпълнение 
на задължения, произтичащи от международ-
ни договори, по които Република България 
е страна.
V. СИСТЕМА ЗА НАЦИОНАЛНА СИГУР-
НОСТ
V.1. Основни насоки за действие на систе-
мата за национална сигурност
174. Системата има за цел да поддържа в 
оптимално състояние националната сигурност, 
да повишава управляемостта на държавните 
органи при активно включване на граждани-
те и техните организации и да функционира 
ефективно за реализиране на тази стратегия. 
Сигурността на гражданина е основен крите-
рий за нейната ефективност.
175. Целите на стратегията могат да бъ-
дат постигнати само при наличие на нор-
мативно регламентиран и институционално 
организиран процес на диалог, консултиране 
и взаимодействие между законодателната, 
изпълнителната и съдебната власт, Прези-
дента на републиката, гражданите и техните 
организации.
176. Високото качество на диалога, кон-
султациите и взаимодействието между трите 
власти и елементите за защита на системата 
за национална сигурност може да се постигне 
с разработването и прилагането на единна 
система от стандарти, описващи основните 
понятия и принципи на работа. Наличието 
на тези стандарти ще повиши оперативната 
съвместимост и ефикасността на работата.
177. Законите и подзаконовите нормативни 
актове в областта на националната сигурност 
се усъвършенстват съобразно динамиката на 
обществените отношения и в съответствие 
с принципите и насоките, посочени в стра-
тегията. Нормативната уредба е изградена и 
се развива с цел постигане на единно правно 
пространство в сферата на националната 
сигурност, при което не се допуска възник-
ване на противоречия между правни норми, 
институционални и функционални структури 
и механизми.
178. Гражданите и техните организации 
са потребители на системата за национална 
сигурност и същевременно участват активно 
според своите възможности в нейното функ-
циониране. Държавата осигурява възможната 
прозрачност на системата към гражданите 
и съдейства за развитието на капацитета на 
гражданското общество за осъществяване на 
дейности в интерес на националната сигурност.
179. От особено значение е балансът между 
основните права и свободи на гражданите и 
ограниченията, предизвикани от изискванията 
за гарантиране на националната сигурност.
180. Формирането на държавната политика 
за национална сигурност е отговорност на 
Народното събрание, Министерския съвет и 
Президента на републиката.
181. Народното събрание в областта на 
националната сигурност приема закони, Стра-
тегия за национална сигурност, доктрини и 
други документи от своята компетентност, с 
които задава параметрите на политиката за 
национална сигурност. То оценява нейното 
състояние и изпълнението на задълженията 
от страна на държавните институции. Дава 
препоръки към органите на държавната власт