Държавен вестник, бр. 101, 2015 г., стр. 81

БРОЙ  101	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  81  
МЕРКИ:
2.2.1. Въвеждане на задължително центра-
лизирано договаряне на отстъпки за лекар-
ствени продукти, приложими при лечение 
на злокачествени заболявания, лекарствени 
продукти за домашно лечение, както и за 
лекарствени продукти, които НЗОК заплаща 
в изпълнение на национални програми със 
средства от бюджета на МЗ, с цел ефективно 
разходване на средствата;
2.2.2. Създаване на механизъм за договаряне 
на отстъпки при включване на лекарствени 
продукти в Позитивния лекарствен списък;
2.2.3. Разработване и внедряване на фар-
макотерапевтични ръководства, които са 
основа за обучението на специалистите, за 
предписването, доставката и реимбурсирането 
на лекарствени продукти;
2.2.4. Методологична подкрепа на лекар-
ствени терапевтични комисии;
2.2.5. Популяризиране на концепциите за 
основни лекарства, рационална употреба и 
генерична лекарствена политика;
2.2.6. Продължаващо следдипломно обуче-
ние на медицинските специалисти, ориенти-
рано към рационална и безопасна употреба 
на лекарствени продукти;
2.2.7. Осигуряването на обективна лекар-
ствена информация;
2.2.8. Прилагане на финансови, законодател-
ни и управленчески стимули за подпомагане 
на рационалната лекарствена употреба;
2.2.9. Популяризиране на ползите от съоб-
щаването на нежелани лекарствени реакции 
и активно включване на медицинските спе-
циалисти в процеса;
2.2.10. Изработване и приемане на програ-
ми, насочени към насърчаване на рационална 
лекарствена употреба и фармацевтични грижи 
в аптеките; 
2.2.11. Въвеждане на индикатори за просле-
дяване на рационалността на лекарствената 
употреба;
2.2.12. Провеждане на прозрачна ценова 
политика;
2.2.13. Публичност при отчетността и кон-
трола на разходите за лекарствени продукти 
с публични средства;
2.2.14. Поетапно въвеждане на оценка на 
здравни резултати при решение за заплащане 
на лекарствени терапии и други здравни тех-
нологии с публични средства (НТА).
ПОЛИТИКА   2.3.   РАЗВИТИЕ НА ИНТЕГ- 
РИРАН   МОДЕЛ    НА  СПЕШНА   МЕДИЦИНСКА 
ПОМОЩ
Ключови предизвикателства:
– Неравнопоставеност по отношение на дос-
тъпа до своевременна и качествена спешна 
помощ;
– Недостатъчна кадрова, технологична и фи-
нансова обезпеченост на дейностите;
– Липса на интеграция на различните струк-
тури в извънболничната и болнична помощ.
Системата за спешна медицинска помощ в 
България е наразделна част от общата здравна 
система и следва да се разглежда като функ-
ционално обединение на дейности и структури 
във връзка с диагностиката и лечението на 
лица със спешни състояния, осъществявани 
в извънболнични и болнични условия. 
Извършените през последните 25 години 
реформи в извънболничната и болнична 
помощ изцяло промениха структурата, ор-
ганизацията, управлението и начина на фи-
нансиране на здравната система. В резултат 
на това възникнаха редица проблеми и се 
нарушиха взаимовръзките между съществува-
щата система за спешна медицинска помощ, 
финансирана и организирана от държавата и 
останалите структури на здравната система, 
явяващи се самостоятелни субекти с пазар-
на ориентация, в т.ч. частни, финансирани 
основно чрез системата на задължителното 
здравно осигуряване. 
Извънболничната помощ не развива своя 
капацитет за осигуряване на непрекъснат 
достъп на пациентите до първична и специ-
ализирана помощ, особено в труднодостъпните 
и отдалечени места. Без достъп до системата 
за извънболнична и болнична помощ ос-
танаха голям брой неосигурени български 
граждани. За тях, както и за много други 
български граждани, системата за спешна 
помощ се оказва единствена възможност за 
своевременен достъп не само до спешна, но 
и до базова медицинска помощ. 
Голяма част от лечебните заведения за 
болнична помощ не разполагат със струк-
тури за прием на спешни пациенти, както и 
капацитет за тяхното обслужване – малки 
общински и частни болници, специализирани 
лечебни заведения. 
Съществуващите спешни отделения не са 
добре обезпечени кадрово, технологично и 
финансово. Наблюдават се негативни тенден-
ции на подбор на хоспитализираните болни и 
липса на мотивация за прием на тежки случаи, 
които разходват значителни средства. Липсата 
на функционални връзки между отделните 
лечебни заведения и на адекватна нормативна 
уредба затруднява пътя на спешния пациент на 
съответните нива на обслужване и нарушава 
непрекъснатостта на медицинската помощ. 
Неустойчивата държавна политика в сис-
темата за спешна помощ доведе до сериозен 
кадрови дифицит, влошаване на качеството 
на осъществяваната дейност и нарастващо 
обществено недоволство.
Направеният анализ10 на системата за спеш-
на медицинска помощ показва големи дисба-
ланси в осигуреността и използваемостта както 
на извънболнично, така и на болнично ниво. 
Налице са значими различия в използването 
на екипите, наличните финансови ресурси 
и общите равнища на производителността.