Държавен вестник, бр. 55, 2000 г., стр. 14

С Т Р .  14
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  55
Както вече беше изяснено, включването на
лицата по чл. 4, ал. 3, т. 1, 2, 4 и 5 КЗОО в обсега
на задължителното обществено осигуряване не
противоречи на Конституцията и е в съответ-
ствие с чл. 9 МПИСКП. Тези лица реализират
възнаграждение и доход от трудова дейност,
което по смисъла на чл. 9, ал. 1 КЗОО е осигу-
рителен доход. Върху него те трябва да правят
осигурителни вноски. Тези лица нямат работо-
дател и като самоосигуряващи се вноските са
изцяло за тяхна сметка. В този смисъл е разпо-
редбата на чл. 5, ал. 2 КЗОО. С чл. 7, ал. 3 с.к.
пък се определя срокът, в който те трябва да
бъдат внесени. След като тази група лица са
включени в обхвата на задължителното общес-
твено осигуряване, съвсем логично е и необхо-
димо нормативно да бъдат уредени условията,
редът и начинът за издължаване на осигури-
телните вноски. Тези разпоредби са субсидиар-
ни, както и разпоредбата на чл. 6, ал. 13 КЗОО,
която урежда начина, по който се удържа и внася
частта от осигурителните вноски, която е за
сметка на осигурените лица по чл. 4, ал. 1 КЗОО.
Конституционният съд приема, че по раз-
дел I искането е основателно по отношение на
чл. 4, ал. 3, т. 3 КЗОО, както и по отношение
само на работещите пенсионери, включени в
обхвата на задължително осигурените лица по
чл. 4, ал. 3 КЗОО, които трябва да бъдат обяве-
ни за противоконституционни, и неосновател-
но в останалата част.
Б. Разпоредбите на чл. 1 и чл. 3, т. 1, чл. 4,
ал. 1 и 3, чл. 5, ал. 2, чл. 6, ал. 13 и чл. 7, ал. 3
КЗОО са в пълно съответствие с чл. 9 МПИСКП
по изложените вече съображения в буква “А”.
Тази разпоредба на МПИСКП, подобно на
чл. 51, ал. 1 от Конституцията на Република Бъл-
гария, задължава подписалите я страни да приз-
наят правото на обществени осигуровки на вся-
ко лице, без да посочва реда, условията и начи-
на за изпълнение на поетото задължение. Това
се решава от националното законодателство на
всяка държава—страна по пакта.
Възприетият в КЗОО принцип за задължи-
телно обществено осигуряване, който е съобра-
зен и с посочените по-горе конвенции на МОТ,
е в съответствие с разпоредбата на чл. 9
МПИСКП и поради това искането в частта му
за обявяване на несъответствие на посочените
разпоредби от КЗОО с международен договор,
по който България е страна, следва да бъде
отхвърлено.
II. По чл. 6, ал. 2,3 и 5 и чл. 9, ал. 4 КЗОО—
разпоредби, свързани с разпределяне на тежест-
та върху дължимите вноски между осигурени и
осигурители, вноски от държавния бюджет,
вноски върху средствата за социални разходи,
както и базата, върху която правят вноски са-
моосигуряващите се лица.
Вносителите на искането твърдят, че тези за-
конови разпоредби определят размерите на оси-
гурителните вноски, като се използват различни
критерии, а не се изхожда от един принцип. С
това се създавали недопустими привилегии в
нарушение на чл. 6, ал. 2 от Конституцията.
Обединеният съюз на пенсионерите в Бъл-
гария поддържа искането в тази му част, без да
се мотивира.
Висшият адвокатски съвет и Българският
лекарски съюз считат, че разпоредбата на чл. 9,
ал. 4 КЗОО е противоконституционна, тъй като
тя установява за самоосигуряващите се задъл-
жителен фиксиран минимален размер като база
за заплащане на осигурителните вноски незави-
симо от действително реализирания доход. Така
формулирана законовата разпоредба нарушава-
ла принципите за хуманизъм, равенство и спра-
ведливост, изведени от преамбюла на Конститу-
цията, както и чл. 6, ал. 2 от Основния закон.
Разпоредбата на чл. 9, ал. 4 КЗОО била и в несъ-
ответствие с чл. 9 и чл. 11, т. 1 МПИСКП.
Народното събрание, Министерският съвет,
министърът на труда и социалната политика,
НОИ и КНСБ са на становище, че искането е
неоснователно. Според тях нормите на чл. 6 и 9
КЗОО не противоречат на чл. 6, ал. 2 от Кон-
ституцията, защото сред изрично изброените
социални признаци в тази конституционна раз-
поредба не са упражняваната професия или
видът на трудовата дейност.
Министърът на финансите, Съюзът на бъл-
гарските журналисти, Демократичният съюз на
пенсионерите в България и Съюзът на пенсио-
нерите в България не изразяват становище.
Неточно е твърдението в искането, “че в
чл. 6, ал. 2, 3 и 5 и чл. 9, ал. 4 КЗОО се опре-
делят размерите на осигурителните вноски”.
Съгласно разпоредбата на чл. 6, ал. 1 с.к. “Раз-
мерът на осигурителните вноски за фондове-
те на държавното обществено осигуряване се
определя за всеки от фондовете със Закона за
бюджета на държавното обществено осигуря-
ване, съобразно обхванатите осигурени соци-
ални рискове”. Тези фондове са фонд “Пен-
сии”, фонд “Трудова злополука и професио-
нална болест” и фонд “Общо заболяване и май-
чинство” (чл. 18 КЗОО). Размерът на осигу-
рителните вноски за всички осигурителни
случаи за 2000 г. е определен с чл. 5 от Закона
за бюджета за държавното обществено осигу-
ряване за 2000 г. (ДВ, бр. 1 от 2000 г.).
С член 6 КЗОО се определя съотношението, в
което се внасят дължимите осигурителни вноски
от осигурените и от осигурителите, по отноше-
ние на кои осигурени лица вноските са за сметка
на държавния бюджет, по кой фонд осигурител-
ните вноски са за сметка на осигурителите, редът
за внасяне на осигурителните вноски и пр. С чл. 9
КЗОО пък се определя осигурителният доход,
върху който се изчисляват дължимите осигури-
телни вноски. И в двете разпоредби обаче не се
определят размерите на осигурителните вноски,
поради което въпросът за конституционосъобраз-
ността им е поставен некоректно в искането.