Държавен вестник, бр. 80, 2011 г., стр. 20

СТР.  20	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  80
вицепрезидентът, конституционните съдии и 
магистратите, т.е. по аргумент на противното 
това правомощие на парламента и неговите 
комисии може да бъде упражнено без огра­
ничение по отношение на всички останали 
длъжностни лица и граждани. Това се налага 
от необходимостта парламентът да бъде инфор­
миран за дейността на изпълнителната власт, 
която контролира с помощта на постоянните 
и временните комисии.
Парламентарният контрол, в който помощ­
но участие вземат и комисиите по чл. 80 от 
Конституцията, има за цел да гарантира про­
зрачно и отговорно упражняване на изпълни­
телната власт. От конституционна гледна точка 
е недопустимо с оправданието за „следствена 
тайна“ Народното събрание, стига да зачита 
конституционните правомощия на прокурату­
рата по ръководство, надзор и осъществяване 
на досъдебното разследване и по повдигане 
на обвинение за извършено престъпление, 
да бъде ограничавано във възможностите 
си да следи за проблемите при изпълнение 
на полицейските оперативно-издирвателни 
мероприятия, прилагането и използването 
на специални разузнавателни средства, ор­
ганизацията на полицейското разследване, 
дейността на службите на МВР и ДАНС и 
т.н. Абсолютно неоправдано е парламентът 
да иска разрешение от орган на друга власт, 
какъвто е прокурорът, за разкриване на след­
ствената тайна, когато информацията му е 
необходима за осъществяване на собствените 
му конституционни правомощия – например 
при искане на главния прокурор за снемане 
на имунитета на народен представител се 
налага достъп до информация, която не е 
представена с искането. 
Особено наложителен е парламентарният 
контрол и наблюдението на процедурите по 
разрешаване, прилагане и използване на спе­
циални разузнавателни средства. След влиза­
нето в сила на настоящото конститу­ционно 
решение с голяма острота ще се постави 
въпросът дали информационният поток към 
постоянната подкомисия по чл. 24а ПОДНС 
няма да секне под предлог, че не е дадено 
прокурорско разрешение за предоставяне на 
необходимите сведения и документи, съста­
вляващи следствена тайна. Така ще се отвори 
вратата за полицейски произвол, а българската 
държава отново няма да може да отговори на 
изискванията за независим външен контрол 
върху тайното наблюдение, извършвано от ор­
ганите на МВР (вж. констатациите по т. 87 – 89 
от Решение от 28.06.2007 г. на Европейския 
съд по правата на човека по делото Еким­
джиев срещу България). На практика излиза, 
че европейските институции са склонни да 
приемат, че неограниченият от предварителни 
разрешения парламентарен контрол върху до­
съдебното разследване, при това реализиран 
с участието на представители на опозицията, 
е съвместим с принципите на демокрацията, 
докато българският Конституционен съд с 
не много ясни съображения е склонен да го 
възприема като противоречащ на принципите 
на разделение на властите и независимостта 
на съдебната власт, които също на конститу­
ционно ниво са приети от всички държави, 
членуващи в Съвета на Европа. 
При всяко положение от решението на Кон­
ституционния съд ще последва ограничаване 
на събирането на информация, необходима за 
оптимизиране на законодателната дейност на 
парламента в областта на наказателното пра­
восъдие от гледна точка на целесъобразност 
и ефективност.
Наистина решенията на законодателната 
власт, с които функции на органи на съдебната 
власт се изземват и възлагат на структури на 
другите власти, са несъвместими с конститу­
ционните принципи на разделение на властите 
и независимостта на съдебната власт (чл. 8 и 
чл. 117, ал. 2 от Конституцията). По никакъв 
начин обаче тази иначе вярна позиция не може 
да бъде отнесена към чл. 100 ПОДНС. Няма 
основание да се приеме, че оспорената разпо­
редба в редакцията є до постановяването на 
настоящото решение създава възможност за 
противоконституционно принуждаване на ма­
гистрати да се явяват пред съответните комисии 
на Народното събрание, а още по-малко – че 
дава на комисиите правото да изискват и из­
земват следствени дела. Тя само осигурява на 
законодателната власт равен достъп до инфор­
мацията, представляваща „следствена тайна“, 
когато същата є е необходима за осъществяване 
на нейните конституционни правомощия. При 
това обменът на информация с такъв харак­
тер под формата на сведения и документи би 
могъл да се осъществи чрез предоставяне на 
копия от оригиналните материални носите­
ли. По този начин на отделните власти се 
предоставят еднакви условия да изпълняват 
общественополезните си задължения.
Според нас, противно на принципите на 
демократичното управление е достъпът до 
информация да бъде монополизиран от една-
единствена структура, била тя и прокуратурата. 
За никакво равно третиране на властите не 
може да става и дума, ако Народното събра­
ние бъде принудено да зависи от преценката 
на съответния прокурор, за да получи сведе­
ния, които са му нужни не за да разследва 
престъпления или повдига обвинения, а за 
да изпълни предназначението си да действа 
в интерес на държавата и обществото при 
изпълнение на собствените си конституционни 
правомощия. В тази насока чл. 100 ПОДНС 
задължително трябва да се свърже с чл. 99, 
ал. 1 ПОДНС. Споделянето на необходимата 
информация между структурите на властта в 
една демократична парламентарна държава,