Държавен вестник, бр. 46, 2005 г., стр. 20

С Т Р .  20
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  46
(3) В случаите по ал. 2, т. 5 предаденото в
Република България лице може да се откаже от
прилагане на принципа на особеността пред
компетентния орган, издал заповедта, като се
прилага съответно чл. 19, ал. 1 и 2.
Наказателно преследване за други престъпле-
ния със съгласието на изпълняващия орган
Чл. 62. (1) Молба за получаване на съгласи-
ето по чл. 61, ал. 2, т. 6 се подава от съответния
български орган, издал заповедта, заедно с ин-
формацията и превода по чл. 37.
(2) Молба за даване на съгласие се подава до
окръжния съд, с чието решение е предадено
лицето, заедно с информацията и превода по
чл. 37, по реда на чл. 57. Съдът дава съгласие
при спазване на разпоредбите на чл. 36 и чл. 39—
41. Съдът се произнася с решение не по-късно
от 30 дни от получаване на молбата.
Последващо предаване или последваща
екстрадиция
Чл. 63. (1) Лице, предадено на Република
България от държава членка, може да бъде
предадено на трета държава членка въз основа
на Европейска заповед за арест, издадена за
престъпление, извършено преди предаването му
на Република България, без съгласието на из-
пълняващия орган, когато:
1. лицето даде съгласие да бъде предадено
на трета държава членка въз основа на Евро-
пейска заповед за арест по реда на чл. 61, ал. 3;
2. исканото лице не се ползва от принципа на
особеността по чл. 61, ал. 2, т. 1 и 4—6.
(2) След предаване на лице от Република
България въз основа на Европейска заповед за
арест в издаващата държава, съгласие за преда-
ване на лицето на трета държава членка се дава
от окръжния съд, постановил решение за из-
пълнение на заповедта, при условията и по реда,
предвидени в чл. 62, ал. 2.
(3) Лице, предадено на Република България
въз основа на Европейска заповед за арест, може
да бъде предадено на трета държава, която не е
членка на Европейския съюз, само със съгласи-
ето на изпълняващата държава членка.
Предаване на вещи
Чл. 64. (1) По искане на издаващия орган или
служебно съответният окръжен съд може да
разпореди съгласно българското законодателс-
тво изземването и предаването на вещи, които:
1. може да бъдат изискани като доказателс-
тва, или
2. са придобити от исканото лице в резултат
на престъплението.
(2) Вещите по ал. 1 се предават и в случаите,
когато Европейската заповед за арест не може
да бъде изпълнена поради смърт или укриване
на исканото лице.
(3) Когато вещите по ал. 1 подлежат на из-
земване или конфискация на територията на
Република България, ако са необходими във
връзка с висящо наказателно производство в
издаващата държава членка, компетентният
български съд може да вземе решение времен-
но да бъдат задържани в Република България
или временно да бъдат предадени на издаваща-
та държава членка с условие да бъдат върнати.
(4) Правата, които Република България или
трети лица са придобили върху посочените вещи,
се запазват. При наличие на такива права ве-
щите се връщат в изпълняващата държава член-
ка на разноски на издаващата държава членка
незабавно след приключване на наказателното
производство.
Разноски
Чл. 65. (1) Разноските по изпълнение на
Европейска заповед за арест, направени на те-
риторията на Република България като изпъл-
няваща държава, се поемат от нея.
(2) Всички останали разноски се поемат от
издаващата държава.
Субсидиарно прилагане на Наказателно-
процесуалния кодекс
Чл. 66. Доколкото този закон не съдържа
специални правила, се прилагат разпоредбите
на Наказателно-процесуалния кодекс.
ПРЕХОДНИ И ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ
РАЗПОРЕДБИ
§ 1. Образуваните екстрадиционни производ-
ства и допуснатите екстрадиции се довършват
и изпълняват по реда на този закон.
§ 2. В Наказателно-процесуалния кодекс
(обн., ДВ, бр. 89 от 1974 г.; попр., бр. 99 от 1974 г.,
бр. 10 от 1975 г.; изм., бр. 84 от 1977 г., бр. 52 от
1980 г., бр. 28 от 1982 г.; попр., бр. 38 от 1982 г.;
изм., бр. 89 от 1986 г., бр. 31 от 1990 г.; попр., бр. 32
и 35 от 1990 г.; изм., бр. 39, 109 и 110 от 1993 г.,
бр. 84 от 1994 г., бр. 50 от 1995 г., бр. 107 и 110 от
1996 г., бр. 64 от 1997 г.; попр., бр. 65 от 1997 г.;
изм., бр. 95 от 1997 г., бр. 21 от 1998 г., бр. 45 от
1998 г.—Решение № 9 на Конституционния съд
от 1998 г.; изм., бр. 70 от 1999 г., бр. 88 от 1999 г.—
Решение № 14 на Конституционния съд от 1999 г.;
изм., бр. 42 от 2001 г., бр. 74 от 2002 г., бр. 50 и 57
от 2003 г., бр. 26, 38, 89 и 103 от 2004 г.) се правят
следните изменения и допълнения:
1. В чл. 362а, ал. 1 се създава изречение вто-
ро: “Когато искането е направено от задочно
осъден, предаден от друга държава на Републи-
ка България, при предоставени гаранции за
възобновяване на делото, съдът го възобновя-
ва, без да преценява дали лицето е знаело или
не за наказателното преследване срещу него.”
2. Раздел II на глава двадесет и втора “Осо-
бени производства” с чл. 435—441 се отменя.
§ 3. Законът влиза в сила един месец след об-
народването му в “Държавен вестник”, с изклю-
чение на чл. 35—65, които влизат в сила от датата
на влизане в сила на Договора за присъединяване
на Република България към Европейския съюз.
Законът е приет от ХХХIХ Народно събра-
ние на 20 май 2005 г. и е подпечатан с официал-
ния печат на Народното събрание.
Председател на Народното събрание:
Борислав Великов