Държавен вестник, бр. 101, 2015 г., стр. 78

СТР.  78	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  101
регулаторни механизми обаче не успяват 
да овладеят нарастването на публичните и 
частните разходи за лекарствени продукти.
Според доклада на Световната банка из-
ползваните методи за ценообразуване на лекар-
ствата и избор на лекарствени продукти, които 
да бъдат заплащани с публични средства, не 
осигурява достатъчна гаранция за постигане 
на оптимално съотношение „цена – качество“. 
Основният ценообразуващ механизъм за нови 
лекарства, отпускани по лекарско предписа-
ние, е международно (външно) референтно 
ценообразуване на база на официални цени на 
производител в определени държави – членки 
на ЕС, възприети като референтни цени. В 
доклада се посочва, че този механизъм не е 
достатъчно ефективен, тъй като не е в състо-
яние да отчита т.нар. поверителни намаления 
и договорени отстъпки на база на оценката на 
разумната икономическа целесъобразност в 
референтните държави – членки на ЕС, както 
и различията по отношение на тази целесъоб- 
разност в зависимост от платежоспособността 
на съответната държава. Ценообразуването 
на генерични лекарствени продукти, както 
и такива, отпускани без рецепта, също не 
включва ефективни механизми за регулиране 
на цените на лекарствените продукти. Освен 
това се посочва, че настоящите процеси за 
включване на лекарства в Позитивния ле-
карствен списък на България не са базирани 
на задълбочена оценка на ефективност на 
разходите и на експлицитни връзки между 
условията за включване и одобрените насоки 
за лечение. 
Включването на лекарствените продукти в 
списъка се осъществява чрез оценка на кли-
нични и икономически данни, но тежестта, 
която се дава на икономическите съображения, 
както и наличният експертен капацитет в сфе-
рата на фармако-икономическата оценка не са 
достатъчни, за да се гарантира, че одобрени за 
включване лекарствени продукти непременно 
показват ефективност на разходите. 
В резултат на прилаганите референтни 
механизми много цени и на патентни, и на 
генерични продукти са неблагоприятни в 
сравнение с държави с много по-висока пла-
тежоспособност, което води до много по-ниска 
икономическа целесъобразност на разходите 
за лекарства.
Съществено значение за нарастването на 
разходите без отчетено подобряване на здрав-
ното състояние на населението има и липсата 
на въведени правила за рационална лекарстве-
на употреба, основани на доказателства, които 
да са основа за обучение на специалистите, за 
предписването, доставката, реимбурсирането и 
анализа на употребата. На фона на липсваща 
активна публична политика за промотиране 
и увеличаване на информираността на меди-
цинските специалисти и пациентите относно 
същността и ползите от рационална употреба 
на лекарствата информационните подходи, 
които фармацевтичната промишленост при-
лага спрямо лекарите, назначаващи терапии, 
насърчават предписването на все по-нови и 
по-скъпи продукти и това е очевидно в мо-
делите на разходите. 
Нарастването на разходите се подпомага и 
от отсъствието на задължително предписване 
по международни непатентни наименования 
и възможност за генерично заместване на 
предписаните лекарствени продукти от фар-
мацевти. Липсата на прогенерична политика 
е съчетана с разпространено недоверие в 
качеството и безопасността на генерици-
те. Това, както и редица други регулации, 
свързани с търговията на дребно в аптеките, 
допълнително ограничават конкуренцията и 
допринасят за високите нива на плащанията 
със собствени средства. Доколкото е налице 
конкуренция, тя най-често се проявява с от-
стъпки вътре във веригата на предлагането, 
като спестяванията са в полза на аптеките, 
а не на платеца. 
В резултат на това са създадени условия да 
се предписват и отпускат лекарствени продукти 
на много по-високи цени от съществуващата 
алтернатива, респ. нарастват както публични-
те, така и собствените разходи на пациентите. 
На фона на това увеличаване на разходите 
на пациентите липсват ефективни механизми, 
които да защитават определени лица от уязви-
ми групи (възрастни хора, хора с увреждания 
и др.), които не са в състояние да покрият тези 
разходи със собствени средства, респективно 
да получат достъп до лечение. 
Нарастването на лекарствените разходи, в 
т.ч. собствените разходи на пациентите, при 
задълбочаване на негативните тенденции в 
общественото здраве обуславят необходи-
мостта от прилагане на комплексна нацио-
нална лекарствена политика с ясни цели и 
приоритети, насочени към равнопоставеност, 
индивидуална и колективна финансова дос-
тъпност и финансова защита, техническа и 
разпределителна ефикасност и дългосрочна 
устойчивост. 
Основните компоненти на лекарствената 
политика следва да обхващат: осигуряването 
на достъпност на лекарствата; формулирането 
на принципите за доставка на основни лекар-
ствени продукти; осигуряването на финансира-
нето на фармакотерапията; организацията на 
системата за доставка на лекарствени продукти 
до населението; разработване и внедряване 
на законодателство, насочено към осигуря-
ване разпространението само на качествени, 
ефикасни и безопасни лекарствени продукти; 
регулация на медицинските научни изследва-
ния с лекарства и клиничните изпитвания; 
осигуряването на адекватни човешки ресурси, 
необходими за постигането на целите на ле-