Държавен вестник, бр. 98, 2019 г., стр. 45

БРОЙ  98	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  45  
ното производство, на основание, което не 
присъства в обективния обхват на чл. 32 и 33 
от ЗДС, законът непропорционално нарушава 
конституционното изискване за неприкоснове-
ност на собствеността, нарушава и правната 
сигурност, която е елемент от основополага-
щия принцип на чл. 4 от Конституцията – този 
на правовата държава.
Оспорването на чл. 42а, ал. 3 от ЗДС също 
е основателно според Върховния админис­
тративен съд. Прилагането на разпоредбата 
води до ситуация, в която лица, находящи се 
в сходно правно положение на собственици 
на отчуждени имоти с площи под минимума, 
посочен в чл. 42а, ал. 2 от ЗДС, да се третират 
от закона по различен начин – тези по ал. 3 на 
същия текст ще разполагат със субективното 
право да получат и имотно обезщетение, докато 
собствениците по ал. 2 са лишени от правото 
на имотно обезщетение и имат право само на 
парично обезщетение. Като резултат се прави 
извод, че правилото на чл. 42а, ал. 3 от ЗДС 
създава неравнопоставеност на основата на 
имущественото състояние, като предвижда 
различен способ на обезщетяване на лицата в 
сходно положение и противоречи на принципа 
на равенство пред закона, въведен с чл. 6 от 
Конституцията.
Твърди се, че използваният от законодате-
ля в чл. 42а, ал. 3 от ЗДС израз „обща площ 
над 50 дка“ създава възможност за различно 
тълкуване. От съдържанието на нормата не 
става ясно дали изразът „над 50 дка“ се отнася 
до обхвата на общата собственост като цяло, 
без значение дали е засегната от отчуждаване, 
или се отнася само до размера на отчуждената 
част. Според Върховния административен съд 
не е ясен и изразът „и на имоти на едни и 
същи съсобственици“, що се отнася до въз-
никването на правото на имотно обезщетение. 
Тази формулировка на закона създава ситуация 
на двусмислие, неопределеност и съмнение в 
тълкуването и прилагането є, поради което 
е налице нарушение на конституционния 
принцип на правовата държава.
Съюзът на юристите в България намира, че 
е недопустимо с аргументи за целесъобразност 
да се пренебрегват и нарушават основни нача-
ла, заложени в Конституцията на Република 
България, като се позовава на Решение № 6 
от 15.07.2013 г. по к.д. № 5/2013 г. Поддържа 
се, че с промяната в оспорваните разпоредби 
се цели да се постигне неограничено право 
на Министерския съвет да определя „обекти 
с национално значение“ без наличие на дър-
жавна нужда и ясни критерии за определянето 
им, както и че начинът на обезщетяване на 
различните правни субекти са нарушения на 
изискванията за законност и предвидимост 
при законоустановената намеса в правото на 
частна собственост.
В становището си фондация „Български 
адвокати за правата на човека“ изразява 
отношение само за изменението на чл. 39б, 
ал. 1, т. 1 от ЗДС. Изложени са подробни 
съображения, че разпоредбата е противокон-
ституционна в цялост, а не само в оспорената 
от президента част. Според фондацията тази 
правна уредба е поредният опит на законода-
теля посредством либерализиране на режима 
на предварително изпълнение на актовете за 
отчуждаване на частна собственост да постигне 
бързина и ефективност на изпълнението на 
инфраструктурни и други строителни проек-
ти за сметка на конституционно установени 
принципи и права на гражданите. Излагат 
се съображения, че освен чл. 4, ал. 1, чл. 17, 
ал. 3 и 5 от Конституцията нормата нарушава 
и чл. 56 от Основния закон и чл. 6, пар. 1 от 
Конвенцията за защита на правата на човека 
и основните свободи, тъй като производството 
по допускане на предварително изпълнение на 
акта за отчуждаване протича без участието 
на собственика.
Останалите конституирани заинтересува-
ни институции и поканени да дадат правно 
мнение по делото не са представили писмени 
становища.
Конституционният съд, като обсъди дово-
дите в искането, постъпилите по делото пис-
мени становища и посоченото правно мнение, 
както и относимата правна уредба, за да се 
произнесе, взе предвид следното:
Относно искането за установяване на 
противоконституционност и несъответствие с 
чл. 1, изр. 2 от Протокол № 1 към Конвенци-
ята за защита на правата на човека и основ-
ните свободи и с чл. 17, пар. 2 от Всеобщата 
декларация за правата на човека на чл. 39б, 
ал. 1, т. 1 в частта „или обект с национално 
значение по смисъла на Закона за устройство 
на територията“ от ЗДС:
В чл. 17, ал. 3 Конституцията на Република 
България обявява частната собственост за 
неприкосновена, като съгласно ал. 1 на същия 
текст държавата следва да защитава и гаран-
тира тази неприкосновеност. Изключение от 
това правило представлява възможността 
за принудително отчуждаване на частна 
собственост, предвидена в чл. 17, ал. 5 от 
Конституцията, което е свързано с даването 
на предимство на публичния интерес пред 
частния интерес на собственика на имота.
Принудителното отчуждаване на частна 
собственост според чл. 17, ал. 5 от Конститу-
цията е допустимо при спазване на следните 
кумулативни условия: отчуждаването да е 
въз основа на закон; да е само за държавни 
или общински нужди; тези нужди да не могат 
да бъдат задоволени по друг начин; да бъде 
определено равностойно на отчуждения имот