Държавен вестник, бр. 98, 2005 г., стр. 21

Б Р О Й  98
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  21
Член 16
Екстрадиция
1. Този член следва да се прилага по отноше-
ние на престъпленията, обхванати от конвен-
цията, или в случаите, когато в престъпление
по член 3, ал. 1 a) или б) е замесена организира-
на престъпна група и лицето, чието екстради-
ране се иска, се намира на територията на замо-
лената държава—страна по конвенцията, при
условие че същото нарушение е наказуемо по
вътрешното право както на молещата, така и
на замолената страна.
2. Когато молбата за екстрадиране се осно-
вава на няколко отделни тежки престъпления,
някои от които са извън приложното поле на
този член, замолената страна е свободна да го
приложи и по отношение на тези престъпения.
3. Всички престъпления, спрямо които се
прилага този член, следва да бъдат включени в
съществуващите договори за екстрадиция между
държавите—страни по конвенцията, като прес-
тъпления, даващи основание да се поиска екс-
традиция. Държавите—страни по конвенция-
та, следва да включат тези престъпления като
даващи основание за екстрадиция и във всички
бъдещи договори между тях.
4. Когато държава—страна по конвенцията,
поставя като условие за извършването на екстра-
диция съществуването на договор, при получава-
не на искане за екстрадиция от друга държава—
страна по конвенцията, и при положение, че няма
сключен такъв договор между тях, тя може да
възприеме конвенцията като правно основание
за извършване на екстрадицията за всички прес-
тъпления, спрямо които се прилага този член.
5. Държави—страни по конвенцията, които
поставят като условие за извършване на екст-
радиция съществуването на договор за екстра-
диция, са длъжни:
а) при депозиране на своя инструмент за
ратификация, приемане, одобряване или при-
съединяване към конвенцията да уведомят Ге-
нералния секретар на ООН относно готовност-
та си да считат тази конвенция за правно осно-
вание за сътрудничество с останалите държа-
ви—страни по нея, при екстрадиция; и
б) в случай че не разглеждат тази конвенция
като правно основание за сътрудничество при
екстрадиция, по възможност да се стремят да
сключат договори за екстрадиция с другите
държави—страни по конвенцията, с оглед при-
лагането на този член.
6. Държавите—страни по конвенцията, ко-
ито не поставят като условие за извършване
на екстрадиция съществуването на догово-
р за екстрадиция, следва да приемат пр-
естъпленията, спрямо които се прилага този
член, като такива, за които могат помежду си
да искат екстрадиция.
7. Екстрадицията се извършва при спазване
на условията, предвидени във вътрешното пра-
во на замолената държава—страна по конвен-
цията, или на приложимите договори за екстра-
диция, включително условията, свързани с изис-
кването за минимален размер на наказанието
при екстрадиция и основанията, на които замо-
лената страна може да откаже екстрадицията.
8. Държавите—страни по конвенцията, при
спазване на вътрешното си законодателство
следва да полагат всички усилия за ускоряване
на процедурите за екстрадиция и опростяване
на свързаните с тях изисквания за доказване по
отношение на всяко от престъпленията, спря-
мо които се прилага този член.
9. В съответствие с разпоредбите на вът-
решното си законодателство и международ-
ните договори, по които е страна, замолената
държава—страна по конвенцията, при нали-
чие на съответна молба от молещата държа-
ва—страна по конвенцията, и след като се е
уверила, че обстоятелствата по тази молба го
изискват и са неотложни, може да задържи
лицето, чието екстрадиране се иска, когато
то се намира на нейна територия, или да пред-
приеме други мерки, необходими за осигуря-
ването на неговото присъствие по време на
процедурите по екстрадиция.
10. Държавата—страна по конвенцията, на
чиято територия се намира предполагаемият
извършител и която отказва екстрадиция за
престъпление, спрямо което се прилага този
член, на основание, че лицето е неин гражда-
нин, е длъжна при постъпване на молба от дър-
жава—страна, поискала екстрадиция, незабав-
но да предостави случая на компетентните си
власти за целите на наказателно преследване.
Последните вземат решения и водят производ-
ството по същия начин както в случаите на
тежки престъпления съгласно вътрешното за-
конодателство на тази държава—страна по кон-
венцията. Заинтересованите държави—страни
по конвенцията, си сътрудничат, особено по от-
ношение на процедурата и доказването, с оглед
гарантиране ефективността на наказателното
производство.
11. Във всички случаи, когато държава—
страна по конвенцията, може по силата на вът-
решното си законодателство да екстрадира или
по друг начин да предаде свой гражданин един-
ствено при условие, че последният ще є бъде
върнат за изпълнение на присъдата, наложена
му в резултат на съдебен процес или друго про-
изводство, за което е била поискана екстради-
цията, и при условие, че тази държава и дър-
жавата—страна по конвенцията, поискала ек-
страдиция, са постигнали съгласие по това и
други приемливи и за двете страни условия,
тази условна екстрадиция или предаване на
лицето по друг начин е достатъчно основание
за отпадане на задълженията, предвидени в
ал. 10 на този член.
12. В случай че екстрадиция, поискана с цел
изпълняване на присъда, бъде отказана на ос-
нование, че лицето е гражданин на замолената