Държавен вестник, бр. 96, 2020 г., стр. 9

БРОЙ  96	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  9  
ПРЕЗИДЕНТ  
НА РЕПУБЛИКАТА
УКАЗ № 229
На основание чл. 101, ал. 1 от Конститу-
цията на Република България
П О С Т А Н О В Я В А М :
Връщам за ново обсъждане в Народното 
събрание Закона за изменение и допълнение 
на Кодекса на търговското корабоплаване, 
приет от 44-то Народно събрание на 28 ок-
томври 2020 г.
Издаден в София на 5 ноември 2020 г.
Президент на Републиката: 
Румен Радев
Подпечатан с държавния печат.
Министър на правосъдието: 
Десислава Ахладова
МОТИВИ
за връщане за ново обсъждане в Народното 
събрание на разпоредби от Закона за измене-
ние и допълнение на Кодекса на търговското 
корабоплаване, приет от 44-то Народно съб­
рание на 28 октомври 2020 г.
Уважаеми народни представители,
Създаването на предвидимо и стабилно 
законодателство, което урежда по справед-
лив начин правно регулираните обществени 
отношения, е очакване на всички граждани 
към нормотворческата дейност. Освен пре-
цизното съдържание на приетите правила от 
първостепенно значение е и спазването на 
установения в Конституцията и законите ред 
за тяхното внасяне, обсъждане и гласуване. 
Това в най-голяма степен важи за разпоредби, 
с които се обявяват за престъпление опре-
делени деяния и дават основа за ангажиране 
на наказателната отговорност на гражданите. 
Не отричам необходимостта да се използва 
наказателноправна защита срещу обществено-
опасни противоправни деяния, но това трябва 
да става обосновано, предвидимо и прецизно, 
като се спазват всички стандарти за защита 
на правата на човека.
1. В Закона за изменение и допълнение 
на Кодекса на търговското корабоплаване  
(ЗИДКТК), насочен предимно към безопас-
ността на корабоплаването и надзора на пазара 
на морско оборудване, са приети допълнения 
в Наказателния кодекс и в Закона за автомо-
билните превози. С § 18 от заключителните 
разпоредби на ЗИДКТК е създаден чл. 234г от 
Наказателния кодекс, който обявява за прес-
тъпление извършването на обществен превоз 
на пътници без разрешение, регистрация или 
лиценз, които се изискват по нормативен акт 
или акт на Европейския съюз. Предвидено е 
наказание лишаване от свобода от две до пет 
години, като моторното превозно средство, 
послужило за извършване на деянието, се 
отнема в полза на държавата, независимо чия 
собственост е. По-тежко наказуемо е деянието, 
извършено от две или повече лица, сговорили 
се предварително за неговото осъществяване, 
или чрез използването на неистински или пре-
правен документ, или на документ с невярно 
съдържание. В тези случаи наказанието е 
лишаване от свобода от пет до десет години 
и глоба от пет до петнадесет хиляди лева, 
като съдът може да постанови и конфискация 
до една втора от имуществото на виновния.
Не оспорвам обществената опасност от не-
регламентирания превоз на пътници, който може 
да увреди не само безопасността на лицата, но 
и обществения интерес във връзка с осигурява-
нето на услуги за превоз. Неслучайно и досега 
деянието представлява административно нару-
шение по Закона за автомобилните превози, но 
понастоящем основателно се поставя въпросът 
как ще бъдат преценени случаите, в които то 
се преследва по административен ред или по 
реда на Наказателно-процесуалния кодекс. Не 
са уточнени и критериите, по които нерегла-
ментираният обществен превоз на пътници ще 
се разграничава от т.нар. споделено пътуване. 
Повод за тези въпроси стават широките де-
финиции на понятията „обществен превоз“ и 
„превоз на пътници“, съдържащи се съответно 
в § 1, т. 1 и 2 от допълнителните разпоредби на 
Закона за автомобилните превози. „Обществен 
превоз“ по смисъла на този закон е превоз, из-
вършван за чужда сметка или срещу заплащане 
или икономическа облага, който се извършва с 
моторно превозно средство. „Превоз на пътни-
ци“ е определен като „дейност на лице, което 
извършва услуги по извършване на превоз на 
пътници с моторно превозно средство за чужда 
сметка или срещу заплащане или икономическа 
облага“. Независимо от повторението в тази 
дефиниция стават ясни широките є предели. 
Приетите в Закона за автомобилните превози 
промени, които в § 19 от ЗИДКТК се свеждат 
само до добавката, че административната 
санкция се прилага, ако извършеното деяние 
не е престъпление, не дават нужните гаранции. 
Те не поставят точна граница кога едно лице 
може да поделя разходите си за пътуване до 
определено място, ползвайки се свободно от 
правата си върху съответното моторно пре-
возно средство, от случаите, когато деянието 
съставлява административно нарушение или 
престъпление. Ако едни и същи действия мо-
гат да бъдат третирани като административно 
нарушение и като престъпление, се оставя 
твърде голяма свобода за преценка на правоп-
рилагащите органи, а гражданите нямат яснота 
относно квалификацията на извършеното от тях 
дея­ние. И двете последици са несъвместими с 
изискванията на правовата държава.
2. Предвиденото в § 18 от ЗИДКТК отнемане 
в полза на държавата на моторното превозно 
средство, послужило за извършване на деяни-