Държавен вестник, бр. 87, 2012 г., стр. 107

БРОЙ  87	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  107  
материалния закон и неговата цел, поради 
което моли съда да обяви нищожността є 
или да отмени същата. Поддържа, че с чл. 2, 
ал. 8 от наредбата се въвежда допълнително 
задължение за заплащане, което не е пред­
видено в чл. 36 от Закона за управление на 
отпадъците (ЗУО) и е различно от норма­
тивно установената продуктова такса. Сочи, 
че съгласно чл. 35, ал. 1, т. 1 и ал. 3 ЗУО 
сумите от продуктовите такси постъпват в 
Предприятието за управление на дейностите 
по опазване на околната среда (ПУДООС) и 
се разходват за проекти и обекти за третиране 
на отпадъци, а тъй като органите на МВР не 
изразходват бюджетните си средства за това 
и не предоставят насрещна услуга за запла­
тената продуктова такса, то установеното в 
чл. 2, ал. 8 от наредбата задължение излиза 
извън правната рамка, определена с чл. 36 
ЗУО. Счита, че липсва законово основание, 
което да установява предвидената в наредбата 
допълнителна такса, поради което МС няма 
компетентност да определя нейния размер 
и ред за събиране, в резултат на което ос­
порената норма е нищожна. В условията на 
евентуалност поддържа, че тя е унищожаема 
поради противоречие с материалния закон 
и несъответствие с него, като в тази връзка 
излага подробни аргументи. 
След съобщаването по реда на чл. 188 във 
връзка с чл. 181, ал. 1 и 2 АПК до момента 
на началото на устните състезания по делото 
към оспорването не са се присъединили други 
лица, нито са встъпили като страна наред с 
административния орган. 
Ответникът – Министерският съвет чрез 
процесуален представител, изразява становище 
за неоснователност на жалбата. Възразява, че 
атакуваната норма не предвижда нова такса, а 
установява задължение част от продуктовата 
такса да се отчислява за МВР. Навежда довода, 
че посоченото в нормата административно 
обслужване от МВР се осъществява чрез 
обработка на документите по чл. 3, ал. 1 от 
наредбата, които са задължително изискуеми 
съгласно чл. 12, ал. 1, т. 10, чл. 12а, ал. 1, 
т. 10 и чл. 12б, ал. 1, т. 10 от Наредба № I-45 
от 2000 г. за регистриране, отчет, пускане в 
движение и спиране от движение на моторните 
превозни средства и на ремаркетата, теглени 
от тях, и реда за предоставяне на данни за 
регистрираните пътни превозни средства (ДВ, 
бр. 31 от 2000 г.), както и на документите при 
прекратяване на регистрацията по чл. 18, ал. 2 
от същата наредба. В писмено становище по 
съществото на спора излага своите доводи 
за законосъобразност на оспорената норма и 
моли съда да отхвърли жалбата ведно с при­
съждане на юрисконсулско възнаграждение.
Заинтересованата страна – Министерство­
то на околната среда и водите чрез процесуален 
представител, оспорва жалбата като неоснова­
телна и моли съда да я отхвърли. Представя 
писмено становище по съществото на спора, 
в което навежда аргументи, аналогични с 
тези, поддържани от ответника.
Заинтересованата страна – Министерство­
то на вътрешните работи, редовно призована, 
в о.с.з. не се явява законният представител, 
не се представлява, не изразява становище 
по спора. 
Представителят на Върховната админи­
стративна прокуратура дава подробно и мо­
тивирано заключение за неоснователност на 
оспорването. 
По допустимостта: Съобразно приложе­
ните Решение № ООп-07-01 от 23.07.2009 г. 
и Решение № ООп-07-00 от 29.04.2005 г. на 
министъра на околната среда и водите „Ав­
тоекобул“ – АД, София, е действаща органи­
зация по оползотворяване за изпълнение на 
задълженията по чл. 11 ЗУО, поради което 
настоящият състав приема, че за дружество­
то е налице правен интерес от оспорване на 
атакуваната подзаконова разпоредба. Тя има 
за свои адресати именно организациите по 
оползотворяване на отпадъци, което обуславя 
извод, че жалбата, инициирала настоящото 
производство, е допустима като релевирана 
от активно процесуално легитимирано лице, 
чиито права и законни интереси са засегнати 
по смисъла на чл. 186, ал. 1 АПК от обжал­
вания подзаконов нормативен акт, и същата 
подлежи на разглеждане по същество. 
След преценка на събраните по делото 
доказателства и доводите на страните съдът 
приема за установено от фактическа и правна 
страна следното:
Предмет на оспорване е част от разпо­
редба от нормативен административен акт, 
чиято законосъобразност е обусловена от 
наличието на материалната компетентност 
на нейния издател, както и от спазването на 
изискуемата форма и на предвидения в чл. 77 
и сл. АПК процесуален ред. Нормата на чл. 80 
АПК препраща за неуредените въпроси към 
разпоредбите на Закона за нормативните 
актове, съобразно чл. 6, т. 1 от който Минис­
терският съвет издава постановления, когато 
приема правилници, наредби или инструкции. 
С член единствен на Постановление № 120 
от 2008 г. Министерският съвет е приел На­
редбата за определяне на реда и размера за 
заплащане на продуктова такса за продук­
ти, след употребата на които се образуват 
масово разпространени отпадъци (наричана 
в мотивите „наредбата“). Посоченото поста­
новление за приемане на наредбата е било 
предмет на оспорване по служебно известното 
на съда адм. дело № 8958/2008 г. по описа 
на Върховния административен съд, IV отд., 
като след преценка на компетентността на 
неговия издател във връзка с предмета на