Държавен вестник, бр. 57, 2024 г., стр. 3

БРОЙ  57	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  3  
Европейския съюз (ХОПЕС). Поддържа, че 
противоконституционността на оспорената 
уредба „в голяма степен е предопределена 
от превратното транспониране от българския 
законодател на Директива 2008/52/ЕО на Ев­
ропейския парламент и на Съвета от 21 май 
2008 г. относно някои аспекти на медиацията 
по гражданскоправни и търговскоправни въ­
проси“, тъй като чрез въвеждане на „задъл­
жителна медиационна процедура“ българският 
законодател съществено се е отклонил от 
идеята, заложена в Директивата, според която 
„медиацията е структуриран процес, в който 
страните по спора правят доброволен опит да 
постигнат споразумение с помощта на медиа­
тор“. Обърнато е внимание, че „Директивата 
предоставя възможност на съда, без да го 
задължава, да предложи на страните по спора 
да използват способа на медиацията, но не и 
да ги задължи“. Според вносителя „избраният 
от българския законодател подход приватизира 
спора по нареждане на публичната система, 
като ограничава свободния достъп до пра­
восъдие, обуславяйки развитието на исковия 
процес от успеваемостта на една принуда към 
доброволно разрешаване на спора“. Поддържа 
се, че оспорената законова уредба превръща 
медиацията в „натрапен ограничител пред 
свободния достъп до съд и правосъдие“, кой­
то „подкопава принципите на автономия и 
самоопределение на страните“. Акцентирано 
е на предвидената отговорност за разноски 
поради неучастие в процедурата по медиа­
ция, независимо от изхода на делото и кой е 
причинил завеждането му, като се поддържа, 
че по този начин законът „поставя сериозно 
ограничение пред правото на защита, част от 
което е и правото на свободен достъп до съд 
и справедлив съдебен процес“.
На 28.03.2024 г. Конституционният съд е 
допуснал за разглеждане по същество искането 
на Висшия адвокатски съвет за установяване 
на противоконституционност на оспорените 
законови разпоредби.
В изпълнение на предоставената им въз­
можност писмени становища и правни мне­
ния по предмета на делото са представили: 
президентът, министърът на правосъдието, 
Съдийската колегия на Висшия съдебен съвет, 
Съюзът на съдиите, Българската асоциация за 
европейско право, Българската асоциация за 
медиация, Фондация „Български адвокати за 
правата на човека“, Националната асоциация 
на медиаторите, сдружение „Професионална 
асоциация на медиаторите в България“ и 
Благовест Пунев.
Всички представени становища, както и 
правното мнение на Благовест Пунев изразяват 
като цяло разбирането, че оспорената законова 
уредба не е противоконституционна. Изложени 
са аргументи, според които задължаването на 
страните да участват в процедура по медиация 
не препятства упражняването на правото на 
достъп до съд, тъй като процедурата е уреде­
на не като предпоставка за допустимост на 
съдебното производство, а като част от него, 
при това по начин, който не забавя протича­
нето му. Обръща се внимание, че законът не 
задължава страните да постигнат споразуме­
ние, а само да се ангажират с първа среща 
в процедура по медиация, в която могат да 
участват и техните адвокати. Акцентира се 
на значението на медиацията като способ за 
алтернативно безконфликтно разрешаване на 
спорове, което ще допринесе за намаляване 
на натовареността на съдилищата и съответно 
до по-бързо и качествено решаване на оста­
налите дела. По отношение на предвидената 
в чл. 78а, ал. 2 ГПК отговорност за разноски 
на страните, отказали да участват в процедура 
по медиация, в становището на министъра 
на правосъдието се поддържа, че тези разхо­
ди биха били „незначителни“, а Съдийската 
колегия на Висшия съдебен съвет обръща 
внимание, че поначало в гражданския процес 
са предвидени множество и различни санкции 
при неизпълнение на процесуални задължения 
на страните и тяхната цел е именно спестя­
ване на времеви и парични ресурси както на 
държавата, така и на страните. Единствено 
Съюзът на съдиите в България застъпва тезата 
за противоконституционност на чл. 78а, ал. 2, 
изр. 2 ГПК, като поддържа, че препятстването 
на страната, спечелила делото, да получи въз­
становяване на направените разноски поради 
неучастие в процедурата по медиация, би до­
вело до неоснователно разместване на блага, 
с което се нарушават „принципите на правна 
сигурност, справедливост и равенство, посо­
чени в Преамбюла“, принципът на правовата 
държава по чл. 4, ал. 1 от Конституцията и 
се нарушава конституционно гарантираното 
право на собственост по чл. 17, ал. 1 от Кон­
ституцията.
Конституционният съд, като обсъди до­
водите в искането и постъпилите по делото 
писмени становища и правни мнения, за да 
се произнесе, взе предвид следното:
Оспорените законови разпоредби от ГПК и 
ЗМ въвеждат „Медиация по висящи съдебни 
дела“ (глава шеста от ЗМ) по някои конкретно 
посочени граждански и търговски спорове, 
при част от които съдът следва да задължи 
страните да участват в процедура по медиа­
ция (чл. 140а, ал. 1 ГПК), а при други, също 
изрично и изчерпателно посочени в закона 
(чл. 140а, ал. 2 ГПК), това задължаване е пре­
доставено на преценката на съда, обусловена 
от „обстоятелства, които сочат, че спорът е 
подходящ за медиация“ (чл. 140а, ал. 3, т. 7