Държавен вестник, бр. 59, 2007 г., стр. 85

Б Р О Й  59
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  85
раничително, като правомощието на министъ-
ра на правосъдието се отнася само до недвижи-
мите имоти на съдебната власт.
Министърът на финансите е изразил станови-
ще, че чл. 130а, т. 2 от Конституцията следва да се
тълкува, че предоставените права на министъра
на правосъдието да управлява имуществото на
съдебната власт са в по-голям обем и различен от
тези, предоставени на Министерския съвет по
силата на чл. 106 от Конституцията.
Националният институт на правосъдието
смята, че тълкуването на разпоредбата на
чл. 130а, т. 2 от Конституцията трябва да е стес-
нително и в съответствие с чл. 117, ал. 2 и 3 от
Конституцията, като обхване само недвижимо-
то имущество на съдебната власт.
Министърът на регионалното развитие и
благоустройството намира, че смисълът на
чл. 130а, т. 2 от Конституцията е ясен и не се
нуждае от тълкуване.
Председателят на Върховния касационен съд,
председателят на Върховния административен
съд и главният прокурор уведомяват, че ведом-
ствата им ползват почивни станции и бази за
квалификация.
Конституционният съд, след като обсъди из-
ложените в искането доводи, писмените стано-
вища на заинтересованите страни и предоставе-
ните писмени доказателства, прие следното:
Тълкуването на разпоредбата на чл. 130а, т. 2,
според която министърът на правосъдието уп-
равлява “имуществото на съдебната власт”, не
може да се ограничи само до израза и думите
“управлява имуществото”, а следва да се раз-
простре до съпоставянето є с други разпоредби
от Конституцията, които изразяват основни
принципи, върху които е изградена държавата
и в частност съдебната власт. Това се налага от
обстоятелството, че в самото искане на глав-
ния прокурор е казано, че се иска тълкуване на
обхвата и съдържанието на правомощието на
министъра да управлява имуществото на съдеб-
ната власт “в съответствие с изискванията на
принципите и нормите на Конституцията на Ре-
публика България”.
Преди всичко следва да се отбележи, че упо-
требеният в чл. 130а, т. 2 от Конституцията из-
раз “имуществото на съдебната власт” се от-
нася до имуществото, което е предоставено на
нейните органи—съдилища, прокуратура и
следствени служби като отделни юридически
лица, тъй като съдебната власт е сборно поня-
тие от всички тях и не е персонифицирана като
самостоятелна юридическа личност. Това иму-
щество е публична или частна държавна собс-
твеност, чието стопанисване по силата на
чл. 106 от Конституцията се организира от Ми-
нистерския съвет. Следователно под “имущес-
тво на съдебната власт” следва да се разбира
предоставеното от държавата имущество на
всеки един от органите на съдебната власт. От
гражданско-правна гледна точка имущество-
то включва всички права и задължения на един
правен субект—включително недвижими и
движими вещи и права върху тях, както и всич-
ки задължения.
В съответствие с чл. 2, ал. 2, т. 4 от Закона за
държавната собственост (ДВ, бр. 44/96 г.; изм.,
бр. 41/2007 г.) собствеността на имотите, предос-
тавени за осъществяване функциите на съдебна-
та власт, са публична държавна собственост.
Съгласно чл. 106 от Конституцията Министерс-
кият съвет организира “стопанисването на дър-
жавно имущество”. В Решение № 19/93 по к.д.
№ 11/93 (ДВ, бр. 4/94 г.) Конституционният съд
пояснява, че “стопанисването на държавно иму-
щество е съвкупност от разнородни и неизброи-
ми изчерпателно действия”, с които поначало
Министерският съвет нито е необходимо, нито е
възможно да се нагърби. Поради това, според
Конституционния съд нормата на чл. 106 от
Конституцията е предвидила, че Министерски-
ят съвет организира стопанисването на държав-
ното имущество, което е “типична управленска
функция”. Съгласно чл. 18, ал. 6 от Конституци-
ята “държавните имоти се стопанисват и управ-
ляват в интерес на гражданите и на общество-
то”. Оттук следва, че при възлагането на минис-
търа на правосъдието като член на Министерс-
кия съвет да управлява имуществото на съдеб-
ната власт (чл. 130а, ал. 2 от Конституцията) уп-
равлението трябва да се съобрази с чл. 18, ал. 6
от Конституцията и да бъде в интерес на гражда-
ните и обществото. Наред с това то трябва да е
и в съответствие с другите разпоредби на Кон-
ституцията (аргумент от чл. 105, ал. 1 от нея).
Интересите на гражданите и обществото
налагат изграждането на независима съдебна
власт при установения от чл. 8 от Конституци-
ята принцип за разделение на властите. Член
117, ал. 2 от Конституцията прогласява тази
независимост. За да бъде тя пълна, ал. 3 от съ-
щата разпоредба постановява, че съдебната
власт има самостоятелен бюджет. Независи-
мостта на съдебната власт изисква тя да има
достатъчни материални средства, предоставе-
ни є от държавата, респ. от министъра на пра-
восъдието, за да осъществява своята дейност,
без да се посяга върху независимостта є.
Управлението на имуществото на съдебна-
та власт от министъра на правосъдието съг-
ласно чл. 130а, т. 2 от Конституцията не тряб-
ва да накърнява нейния престиж, нито да със-
тавлява пречка за нормалната є работа и ней-
ните функции.
Управлението на имуществото на съдебна-
та власт, което по чл. 130а, т. 2 от Конституци-
ята се възлага на министъра на правосъдието,
не може да се ограничи нито само до недвижи-
мите имоти, които държавата е предоставила,
нито да се разпростре и до всичкото движимо
имущество, включително до наличните парич-
ни средства. Друго и не би могло да бъде, без да
се засегне нейната независимост. Тя трябва да
се съблюдава и при разпределянето на капита-
ловите разходи и разходи за поддържане на
сградния фонд. Независимостта на съдебната
власт не се състои само в невмешателство при
решаване на едно или друго дело. За независи-
мостта є е необходимо и финансова обезпече-
ност, при която да няма възможност чрез пре-
доставяне или непредоставяне на недвижими