Държавен вестник, бр. 54, 2003 г., стр. 23

Б Р О Й  54
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  23
С молба от 27.01.2003 г. жалбоподателят е
уточнил предмета на жалбата, като е направил
искане в разпоредбата на чл. 5, т. 2, буква “а” от
посочената наредба да бъде отменен само изра-
зът “за осъществяване на общественополезна
дейност”.
Процесуалният представител на министъра
на младежта и спорта е изразил становище за
неоснователност на жалбата, аргументирано със
следните доводи:
Със Закона за юридическите лица с несто-
панска цел (ЗЮЛНЦ) се уреждат обществени-
те отношения във връзка с учредяването, ре-
гистрацията, устройството, дейността и прек-
ратяването на юридическите лица с нестопан-
ска цел, регистрирани като сдружения за осъ-
ществяване на дейност в обществена или час-
тна полза. Сдружението за осъществяване на
общественополезна дейност е корпоративна
организация на лица, обединени за осъществя-
ване на дейност с нестопанска цел в обществе-
на полза. Сдружението в частна полза е орга-
низирано и извършва дейност за взаимна изго-
да на членовете си или на определена група
лица. Поради тази съществена разлика зако-
нът е освободил това сдружение от редица
изисквания, ограничения и формалности, пред-
видени за юридическите лица с нестопанска
цел за осъществяване на общественополезна
дейност. Но пак поради разликата в дейността
на двата вида сдружения с нормата на чл. 4
ЗЮЛНЦ е предвидена възможността държа-
вата да подпомага и насърчава, вкл. и чрез
финансирания, при условия и по ред, опреде-
лени в съответните закони, но само за юриди-
ческите лица с нестопанска цел за осъществя-
ване на общественополезна дейност. Абсолют-
но същата идея е изразена и с нормата на чл. 4,
т. 9 от специалния Закон за физическото въз-
питание и спорта (ЗФВС), според която дър-
жавата насърчава развитието на физическото
възпитание и спорта, като подпомага и насър-
чава юридическите лица с нестопанска цел за
осъществяване на общественополезна спорт-
на и младежка дейност чрез различни меха-
низми, в т. ч. и чрез финансирания, при усло-
вия и по ред, определени в съответните норма-
тивни актове. Такъв нормативен акт е издаде-
ната на основание чл. 4, т. 9 и чл. 63 ЗФВС
Наредба № 1 от 2002 г. за условията и реда за
финансово подпомагане от Министерството на
младежта и спорта на дейностите на спортни
организации и за експлоатация на спортни
обекти и съоръжения (Наредба № 1 от 2002 г.).
Върховният административен съд, петчле-
нен състав, като прецени предпоставките за
допустимост и основателност на жалбата и взе
предвид доказателствата по делото и доводите
на страните, счита, че жалбата е процесуално
допустима, а разгледана по същество, и основа-
телна, поради следните съображения:
1. По допустимостта на жалбата
Според чл. 120, ал. 2 от Конституцията на
Република България гражданите и юридичес-
ките лица могат да обжалват пред съдилищата
всички административни актове, които ги за-
сягат, освен изрично посочените със закон. Във
всички случаи, когато с административен акт
се засягат граждани или юридически лица (т.е.
нарушават се или се застрашават права или
законни интереси на граждани или юридичес-
ки лица—тълкователно решение № 21 от
26.10.1995 г. по к. д. № 18 от 1995 г.), ще е нали-
це “засягане” по смисъла на чл. 120, ал. 2 от
Конституцията, обуславящо правния интерес
на засегнатите граждани или юридически лица
да обжалват акта, който считат за незаконосъ-
образен. Възможността за обжалване на нор-
мативни актове на Министерския съвет, на ми-
нистри и на ръководители на ведомства, не-
посредствено подчинени на Министерския
съвет, е регламентирана в чл. 23 във връзка с
чл. 5, т. 1 ЗВАС. Поначало нормативните ак-
тове имат действие по отношение на неопре-
делен кръг адресати. При обжалване на подза-
конови нормативни актове процесуалноправ-
ната легитимация следва от твърдението на
жалбоподателя за наличие на противоречие на
обжалвания акт с правна норма от по-висш
ранг. Всяко противоречие на подзаконов нор-
мативен акт с нормативен акт от по-висока
степен създава опасност от засягане на права
или законни интереси на жалбоподателя. Ето
защо в този случай не е необходимо да се изис-
ква от жалбоподателя да обосновава пряк и
личен интерес от отмяната, респективно обя-
вяването на нищожността на оспорения акт. В
съответствие с чл. 13, ал. 1 ЗВАС проверка за
срочност на жалбата не се извършва, защото
според тази разпоредба жалба срещу нормати-
вен акт може да се подава без ограничение във
времето. По изложените съображения Върхов-
ният административен съд намира жалбата за
процесуално допустима.
2. По основателността на жалбата
Според § 7 от преходните и заключителните
разпоредби Наредба № 1 от 2002 г. се приема на
основание чл. 63, ал. 1 и 2 и чл. 64 ЗФВС. Тези
разпоредби се намират в глава дванадесета,
наименована “Финансиране”, на Закона за фи-
зическото възпитание и спорта.
Обжалваната разпоредба на чл. 5, т. 2, буква
“а” от Наредба № 1 от 2002 г. се намира в глава
втора, наименована “Условия за финансово
подпомагане”, и гласи: “За подпомагане с фи-
нансови средства на дейностите, посочени в тази
наредба, могат да кандидатстват само спортни
клубове, които са вписани като юридически лица
с нестопанска цел за осъществяване на общес-
твенополезна дейност и в Националния регис-
тър на спортните организации на Министерст-
вото на младежта и спорта.”