Държавен вестник, бр. 36, 2019 г., стр. 15

БРОЙ  36	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  15  
обн., ДВ, бр. 33 от 23.04.2004 г., в сила от 
16.03.2004 г.). Президентът излага още, че 
разпокъсаността на правната уредба относно 
размера на таксите в няколко, и то различни 
по степен нормативни актове, не съответства 
на принципа на правовата държава.
В искането на народните представители 
се твърди, че оспорените законови разпо-
редби водят до прекомерно, несъразмерно и 
непропорционално увеличение на таксите, 
което представлява законодателен произвол, 
противоречащ на принципа на правовата 
държава, част от който е изискването за 
пропорционалност и забрана за прекомер-
ност. Вносителите поддържат, че изменени-
ята ограничават основното право на защита 
(чл. 56 от Конституцията), включително и 
конституционното право на защита във всички 
стадии на процеса (чл. 122, ал. 1 от Консти-
туцията). Според народните представители 
тези разпоредби нарушават конституционния 
принцип, въплътен в чл. 60, ал. 1 от Консти-
туцията, съгласно който таксите трябва да 
бъдат съобразени с доходите и имуществото 
на гражданите. Излагат се аргументи, че се 
въвежда нееднакъв режим на третиране на 
търговските дружества при достъпа им до 
касационната фаза на административното 
правосъдие в противоречие с чл. 19, ал. 2 от 
Конституцията, като законодателят третира 
преференциално една група търговски дру-
жества (включени в понятието „организации, 
предоставящи обществени услуги“) за разлика 
от друга група търговски дружества (включени 
в общото понятие „организации“), които не 
предоставят обществени услуги. Създава се 
привилегия за държавните и общинските ор-
гани чрез въвеждането на по-малки по размер 
държавни такси в касационното производство 
по административни дела в сравнение с дър-
жавните такси, дължими от организациите, 
при което държавните и общинските органи 
се третират преференциално от законодателя 
и се поставят в привилегировано процесуално 
положение спрямо определени други видове 
частноправни субекти, с което се нарушава 
чл. 121, ал. 1 от Конституцията. Като допъл-
нителен аргумент вносителите изтъкват, че 
оспорените разпоредби не съответстват на 
чл. 6, ал. 1 КЗПЧОС, а § 111 ПЗРЗИДАПК 
е в нарушение на чл. 9, ал. 5 от Конвенция-
та за достъпа до информация, участието на 
обществеността в процеса на вземането на 
решения и достъпа до правосъдие по въпроси 
на околната среда.
Според омбудсмана на Република България 
не е намерен балансът между увеличението 
на таксите при касационното производство 
и правото на достъп до съд, а оспорените 
разпоредби възпрепятстват голяма част от 
гражданите при защита на основните им права.
Постъпилите по делото становища и прав-
ни мнения относно повишаването на размера 
на простите държавни такси и въвеждането 
на пропорционални такси се разделят на две 
групи.
Първата група, която включва становищата 
на Висшия адвокатски съвет, Агенцията за 
социално подпомагане, Националното бюро за 
правна помощ, Съюза на съдиите в България, 
Фондацията „Български адвокати за правата 
на човека“, Фондацията „Програма Достъп до 
Информация“, Екологичното сдружение „За 
Земята“, Асоциацията на парковете в Бълга-
рия, проф. д-р Димитър Костов и проф. д-р 
Дончо Хрусанов, споделят и допълват доводите 
в искането, което намират за основателно.
Втората група становища, която включва 
тези на Народното събрание, министъра на 
правосъдието, министъра на околната среда 
и водите, Върховния административен съд, 
главния прокурор, Асоциацията на българ-
ските административни съдии и Сдружението 
на администрацията в органите на съдебната 
власт, намират искането за неоснователно.
В становището на Националния осигурите-
лен институт не е изразена позиция относно 
повишаването на размера на простите дър-
жавни такси и въвеждането на пропорцио-
нални такси.
Конституционният съд приема следното:
4.1. По отношение на § 111 ПЗРЗИДАПК 
(с който в Закона за опазване на околната 
среда (обн., ДВ, бр. 91 от 25.09.2002 г., редак-
ция – ДВ, бр. 77 от 18.09.2018 г.), в чл. 99 се 
създава ал. 12)
С посочения параграф в чл. 99 в ЗООС е 
създадена ал. 12, съгласно която държавна 
такса в касационно производство по обжалва-
не на решението по оценка на въздействието 
върху околната среда (ОВОС) се определя по 
реда на АПК върху определяем материален 
интерес. По същество разпоредбата препраща 
към чл. 227а, ал. 1 и 3 АПК, които уреждат 
пропорционалната държавна такса в касацион-
ното производство при наличие на определяем 
материален интерес. 
Съгласно § 1, т. 30 от допълнителните 
разпоредби (ДР) на ЗООС „Решение по 
оценка на въздействие върху околната сре-
да“ е индивидуален административен акт 
на компетентния орган по чл. 94, с който се 
одобрява допустимостта за проектиране на 
инвестиционно предложение по т. 17 чрез 
оценка на местоположението (площадка, 
трасе) на обекти и очакваното въздействие 
върху околната среда въз основа на доклад 
за ОВОС при отчитане на общественото мне-
ние и изразените становища на засегнатата 
общественост“. Правото да бъде обжалвано 
то принадлежи на заинтересуваните лица 
(съгласно чл. 99, ал. 6 – ред. ДВ, бр. 77 от 
2018 г.). ДР ЗООС дефинират обществеността