Държавен вестник, бр. 105, 2013 г., стр. 9

БРОЙ  105	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  9  
гичните изисквания е политика на трайна 
защита на околната среда и е недопустимо 
чрез разширяването на приложното поле на 
изключението по чл. 17, ал. 2 ЗУЧК да се 
осуети екологичната защита при имотите, 
които не са държавна собственост. Въпросите 
от екологично естество имат самостоятелно 
значение и се отнасят до всички форми на 
собственост, като условията за промяна на 
предназначението на имотите в териториите, 
указани в чл. 17, ал. 1 ЗУЧК, следва да са 
еднакви (арг. чл. 19 и 20 от Конституцията). 
Спазването на изискванията на ЗУЧК 
има първостепенно значение независимо 
от формата на собственост. Държавата има 
конституционното задължение и отговорност 
да осигурява такова законодателство, което 
да гарантира осъществяването на правата 
по чл. 15 и 55 от Конституцията, а грижата 
за околната среда е задължителна на всички 
нива на правна регулация. Противното не съ-
ответства на разбирането за правовия характер 
на държавата. Преценката за необходимост 
от изключения от принципа за съхраняване 
и възпроизводството на околната среда в 
полза на осъществяване на икономическата 
дейност следва да се направи в този дух и 
затова изключението трябва да е крайно огра-
ничено и да има много сериозни основания 
за въвеждането му, нещо, което не се открива 
в разпоредбата на т. 6 на чл. 17, ал. 2 ЗУЧК 
и свързаните с нея и предпоставящи я други 
разпоредби на закона. Постигането на спра-
ведливо равновесие между общия интерес и 
интереса на индивида от инвестиране и ур-
банизиране на територии е изискване, което 
не може да се обосновава само с наличието 
на сертификат за клас по ЗНИ, установяващ 
единствено икономически параметри. Необхо-
димо е гарантиране на справедливия баланс 
между интересите на обществото като цяло, 
на местния интерес, на интереса от осъ-
ществяване на правото по чл. 19, ал. 1 и 2 от 
Конституцията и на защитата на правото на 
всеки на живот, здраве и благоприятна околна 
среда (чл. 55 от Конституцията). Нормата на 
чл. 17, ал. 2, т. 6 не осигурява този баланс. Не 
е достатъчно да се разглежда само отделният 
случай на сертифициране за клас по ЗНИ, 
както е при изработването на ПУП (т. 6, ал. 2 
на чл. 17 ЗУЧК), и да се игнорира екологич-
ният ефект. Следва да се вземат предвид и 
общите последици от екологично естество за 
множеството случаи, нещо, което може да се 
осъществи само чрез ОУП за отделен регион 
или селищно образувание. Не може да се 
дава вид, че се изпълнява конституционното 
изискване чрез използване на изключението, 
за да се заобиколи изискването на закона за 
ОУП. Неслучайно процедурата по издаването 
на ПУП и на ОУП е различна. 
Не е достатъчно също, когато правим 
преценка за конституционосъобразността на 
атакуваната разпоредба на чл. 17, ал. 2, т. 6 с 
оглед чл. 15, 55, чл. 4, ал. 1 от Конституция-
та, да констатираме post factum, че настъпват 
вреди от екологично естество и да се определи 
надлежно обезщетение. Целта е да се направи 
недопустимо и да се осуети извършването на 
дейност, която би нанесла екологични вреди. 
Това се отнася не само до екологичните замър-
сявания, но и до всички дейности, когато се 
засягат природните условия на живот. Трябва 
не само да се констатират определени факти и 
обществото да бъде поставено пред „свършен 
факт“, чиито вредни последици да отстранява, 
а да не се допусне нарушаване на екологичната 
среда по пътя на използване на изключение 
от общата нормативна уредба. Член 15 на 
Конституцията изрично поставя изискването 
за опазването и възпроизводството на окол-
ната среда, поддържането и разнообразието 
на живата природа, т.е. изискванията към 
държавната политика по екология наравно с 
останалите изисквания за развитие на общест-
вените отношения в областта на икономиката 
в частния и държавния сектор – осъществя-
ването и осигуряването на разумното използ-
ване на природните богатства и ресурсите 
на страната. Грижата за околната среда не е 
само декларация, а изискване, което цели да 
се осигури опазването и възпроизводството 
на живота. Всички мерки, които се предпри-
емат в тази насока, трябва да предотвратяват 
негативните въздействия, които биха могли да 
настъпят, ако не се провежда конституционно 
установената политика съобразно чл. 15 и 55 
от Конституцията. А виждаме, че в случая, 
предмет на настоящото дело, гаранциите от 
екологично естество или ги няма в ЗУЧК, или 
те са твърде спорни, включително и поради 
многопосочното и кръстосано действие на 
различните уредби по урбанизация и устрой-
ство на територията и нейните зони. Дори и 
поради общия принцип, че lex spetialis derogat 
legi generali, а специалният закон – ЗУЧК, не 
съдържа изрични правила, които да са доста-
тъчна опора за безпротиворечиво тълкуване 
и прилагане на изключенията по ал. 2 на 
чл. 17 ЗУЧК. 
Конституцията брани защитаваните от 
нея блага от действия contra legem, но също 
и от действия praeter legem. Тя не позволява 
да се борави с критерии не само различни 
от предвидените и конституционно съобраз-
ните (тези по ал. 1 на чл. 17 ЗУЧК), но и с 
такива с неопределено и неотносимо към 
уредената хипотеза съдържание, което води 
до произволно, съобразено само с интереса в 
конкретния случай решение. Това се отнася 
дори за посочените в чл. 7 ЗУТ случаи, които 
обхващат всички територии в зони „А“ и „Б“ 
на Черноморското крайбрежие. Инвестици-