Държавен вестник, бр. 61, 2016 г., стр. 43

БРОЙ  61	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  43  
одобрения им сеитбооборот. Според жалбо-
подателя това прави невъзможна промяната 
на последната заложена култура в техните 
планове и поемането на каквито и да било 
други ангажименти от тяхна страна.
Освен завишените изисквания с оспорената 
разпоредба на § 1 според жалбоподателя е 
намалена ставката на компенсаторното пла-
щане наполовина.
Относно вредите от действието на § 2 от 
оспорената наредба, с който се изменя чл. 47, 
ал. 1, т. 3 от Наредба № 11 от 6.04.2009 г. и 
се завишава изискването да се поддържа 
растителна покривка през зимата на цялата 
земеделска земя (в сеитбообращение), а не на 
най-малко 50 % от нея, на практика налага 
извършването на невъзможни агротехнологич-
ни операции, а именно: поддържане на зимна 
растителна покривка, ще направи невъзмож-
но засяването на пролетните култури, тъй 
като обработката на почвата включва есенна 
дълбока оран, пролетна оран, култивиране и 
друга дейност.
Въз основа на изложеното се твърди, че 
действието на оспорените норми ще причини 
на отделните бенефициенти вреди, тъй като ще 
бъдат в невъзможност да изпълнят програмата 
в нормативно предвидения петгодишен период, 
и ще доведе до прекратяване на участието им.
Искането е за отмяна на определението и 
постановяване на друго, с което да се спре 
действието на подзаконовия нормативен акт 
в оспорената част.
Ответникът – министърът на земеделието 
и храните, оспорва частната жалба и моли 
да се отхвърли като неоснователна по съоб­
ражения, изложени в представен по делото 
писмен отговор на юрк. Миглена Хаджийска.
Върховният административен съд, пет­
членен състав на първа колегия, за да се 
произнесе, взе предвид следното:
Частната жалба е подадена от надлежна 
страна срещу съдебен акт, който подлежи на 
обжалване съгласно чл. 229, ал. 1, т. 2 във 
връзка с чл. 166, ал. 3 АПК и в срока по 
чл. 230 АПК, поради което е процесуално 
допустима.
Разгледана по същество, е основателна по 
следните съображения:
Предмет на оспорване пред тричленния 
състав на Върховния административен съд, 
осмо отделение, са § 1 и 2 от Наредба № 11 от 
6.04.2009 г. Наредба за изменение и допълнение 
на Наредба № 11 от 6.04.2009 г. за условията и 
реда за прилагане на мярка 214 „Агроеколо-
гични плащания“ от Програмата за развитие 
на селските райони за периода 2007 – 2013 г. 
на министъра на земеделието и храните, обна-
родвана в ДВ, бр. 81 от 20.10.2015 г. („Наредба 
№ 11 от 6.04.2009 г.“), с които са изменени 
съответно чл. 13, ал. 6, т. 1 и чл. 47, ал. 1, т. 2 
и 3 от Наредба № 11 от 6.04.2009 г.
С обжалваното в настоящото производство 
определение съдът е отхвърлил искането на 
жалбоподателя за спиране действието на ос-
порените разпоредби на основание чл. 190, 
ал. 1 АПК. За да постанови този резултат, 
съдът е приел, че приложеното към искането 
становище, подписано от шест лица в качест-
вото им на селскостопански специалисти, 
не обосновава твърдените труднопоправими 
вреди и не позволява да се направи извод, 
че твърдените вреди са пряка последица от 
оспорения подзаконов нормативен акт.
Според съда изменението на изискванията 
за вземане на почвени проби, както и изменени-
ето на изискването по управление на площите, 
върху които земеделските стопани следва да 
осигурят растителна покривка през зимния 
период, дори и да ги натоварва с допълнителни 
разходи, те нямат характер на значителни и 
труднопоправими вреди. В мотивите на опре-
делението е посочено, че в конкретния случай 
твърдените разходи нямат значителна стойност 
в сравнение с приходите, които земеделските 
стопани очакват като безвъзмездна помощ, а 
и с оглед паричното им изражение не могат 
да се считат за труднопоправими.
Възражението на оспорващия, че измене-
нията в наредбата ще доведат до прекратяване 
на участието в мярката за подпомагане на 
неограничен брой лица и претенции за обез-
щетение срещу държавата е отхвърлено като 
неоснователно с аргумента, че измененията 
в Наредба № 11 от 6.04.2009 г. не предвиждат 
прекратяване на участието на земеделски 
производители в мярка 214 „Агроекологични 
плащания“ от Програмата за развитие на сел-
ските райони за периода 2007 – 2013 г., а само 
променят някои от условията за прилагане на 
направление „Въвеждане на сеитбообращение 
за опазване на почвите и водите“ по мярката, 
като освен това изрично е предвидено, че 
параграф 1 от оспорената наредба се прилага 
за плащания по заявления за подпомагане, 
подадени след 1.03.2016 г. На това основание 
е направен извод, че липсва причинно-след-
ствена връзка между предвидените изменения 
и твърдените вреди.
По тези съображения първоинстанционният 
съд е приел, че не са налице доказателства за 
наличие на вреди или вероятна, а не хипоте-
тична възможност от настъпването на такива 
вреди, които да са значителни или трудно-
поправими и да са в причинно-следствена 
връзка с оспорените текстове на Наредбата за 
изменение и допълнение на Наредба № 11 от 
6.04.2009 г. за условията и реда за прилагане 
на мярка 214 „Агроекологични плащания“ от 
програмата за развитие на селските райони 
за периода 2007 – 2013 г. на министъра на