Държавен вестник, бр. 15, 2010 г., стр. 13

БРОЙ  15	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  13  
шението или за друга причина, поради която 
по-нататъшното му изпълнение е недопустимо 
според българското законодателство.
Разпореждане с предмета на решението
Чл. 28. (1) Освен ако е уговорено друго меж­
ду издаващата държава и Република България 
като изпълняваща държава, разпореждането с 
предмета на решението за конфискация или 
отнемане се извършва, както следва:
1. разпореждане с парична сума, получена 
от изпълнението на решението в Република 
България:
а) ако сумата, получена от изпълнението 
на решението, е по-малка или равна на 10 000 
евро, тя остава в Република България;
б) в останалите случаи 50 на сто от сумата 
се превежда от Република България на изда­
ващата държава;
2. разпореждането с имущество, различно 
от пари, може да се извърши по преценка 
на компетентния български орган по един от 
следните начини:
а) имуществото може да бъде продадено, като 
разпореждането с постъпленията от продажбата 
се извършва в съответствие с т. 1;
б) имуществото може да бъде прехвърлено 
на издаващата държава; ако решението за кон­
фискация или отнемане се отнася за парична 
сума, имуществото, получено от изпълнението 
му, може да бъде прехвърлено на издаващата 
държава само ако тази държава е дала своето 
съгласие;
в) по друг начин в съответствие с българ­
ското законодателство.
(2) Република България не може да бъде 
задължена да продаде или да върне конкрет­
но имущество, което представлява културна 
ценност, съставляваща част от културното є 
наследство.
(3) В случаите, когато Република България 
е издаваща държава, начинът на разпореждане 
с предмета на решението за конфискация или 
отнемане се уговаря с изпълняващата държава.
(4) Компетентни органи за сключване на 
споразумения по ал. 1 и 3 за Република Бъл­
гария са органите по чл. 6 и 7.
Възстановяване на платени суми за претърпени 
вреди
Чл. 29. Когато изпълняващата държава в 
съответствие с вътрешното си законодател­
ство отговаря за вреди, причинени на някоя 
от страните по чл. 20, ал. 1 от изпълнението 
на решението за конфискация или отнемане, 
издаващата държава съгласно предвидения 
във вътрешното є законодателство ред въз­
становява на изпълняващата държава цялата 
сума, изплатена за обезщетяване на вредите, 
освен когато вредата или част от нея се дължи 
изключително на действията на компетентен 
орган на изпълняващата държава.
Г л а в а  т р е т а
ПРИЗНАВАНЕ, ИЗПЪЛНЕНИЕ И ИЗПРА­
ЩАНЕ НА РЕШЕНИЯ ЗА НАЛАГАНЕ НА 
ФИНАНСОВИ САНКЦИИ
Раздел I
Условия и ред за признаване и изпълнение в 
Република България на решения за налагане 
на финансови санкции, постановени в друга 
държава – членка на Европейския съюз
Условия за признаване и изпълнение
Чл. 30. (1) Решения за налагане на финансови 
санкции, които са постановени в наказателни 
или административнонаказателни производства 
в държава – членка на Европейския съюз, се 
признават и изпълняват на територията на Репу­
блика България, ако се отнасят за деяния, които 
съставляват престъпления или административни 
нарушения и по българското законодателство, 
независимо от елементите на състава им по 
законодателството на издаващата държава.
(2) Двойна наказуемост не се изисква за де­
янията, посочени в чл. 14, ал. 2, т. 1 – 32, както 
и за деяния, съставляващи едно или повече от 
следните престъпления или административни 
нарушения според законодателството на изда­
ващата държава:
1. поведение, което нарушава правилата за 
движение по пътищата, включително нарушения 
на разпоредбите за времетраенето на управле­
ние и почивка на моторни превозни средства, 
както и разпоредбите относно опасни товари;
2. контрабанда на стоки;
3. нарушаване на правата върху интелекту­
алната собственост;
4. заплахи срещу лица и насилие срещу тях, 
включително прояви на насилие по време на 
спортни мероприятия;
5. престъпно увреждане;
6. кражба;
7. престъпления или административни на­
рушения, уредени в законодателството на из­
даващата държава във връзка с прилагане на 
задължения, произтичащи от правни актове, 
приети по силата на Договора за функциони­
рането на Европейския съюз (ОВ, С 115/47 от 
9 май 2008 г.).
(3) Съдът признава решение за налагане на 
финансови санкции, при условие че лицето, 
срещу което е постановено решението, при­
тежава имущество, получава доходи или има 
местоживеене или обичайно пребиваване, а 
за юридическото лице – седалище, адрес на 
управление или адрес за кореспонденция, на 
територията на Република България.
Подсъдност
Чл. 31. (1) Решението за налагане на фи­
нансови санкции се признава от окръжния съд 
по местоживеенето или обичайното пребива­
ване на лицето, а за юридическото лице – по