Държавен вестник, бр. 91, 2002 г., стр. 93

Б Р О Й  91
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  93
5. Процедура
5.1. Подготовка на пробата
В колба (4.8) се претегля 1 g от пробата с точност
0,001 g. Прибавят се четири капки разтвор на солна
киселина (3.7) и 40 cm3 (ml) ацетон. За силно алкалните
козметични продукти, като тоалетен сапун, се добавят
20 капки разтвор на солна киселина. Колбата се запуш-
ва и съдържанието є се нагрява внимателно до около
60 °С, с което се улеснява екстракцията на консерван-
тите в ацетоновата фаза. Разклаща се в продължение на
1 min, рН на разтвора се измерва с индикаторна хартия,
коригира се до рН І 3 със солна киселина (3.7), повтор-
но се разклаща 1 min и след охлаждане до стайна тем-
пература се филтрува през книжен филтър. От филтра-
та се пипетират 20 cm3 (ml) и се разреждат с 60 cm3 (ml)
вода в конусна колба от 200 cm3 (ml). Разтворът се ал-
кализира с калиев хидроксид (3.8) до рН 10 (по индика-
торна хартия), добавя се 1 g калциев дихлорид дихидрат
(3.9) и се разклаща енергично. Филтрува се през кни-
жен филтър в делителна фуния от 250 cm3 (ml), съдър-
жаща 75 cm3 (ml) диетилов етер. Фунията се разклаща
силно 1 min и след отделяне на фазите водният слой се
събира в конусна колба от 200 cm3 (ml). Разтворът се
подкислява до рН около 2 с разтвор на солна киселина
(3.7) (по индикаторна хартия), добавят се 10 cm3 (ml)
диетилов етер и отново се разклаща енергично 1 min.
Изчаква се двете фази да се разделят и 2 cm3 (ml) от
етерния слой се прехвърлят в епруветка от 5 cm3 (ml)
със запушалка.
5.2. Тънкослойна хроматография
Хроматографската плака (4.4) се поставя върху заг-
рятата плоча (4.9) и на стартовата линия в концентра-
ционната зона се нанасят по 10 µl от стандартните раз-
твори (3.18) и 100 µl от пробата (5.1). Изпаряването на
разтворителя се ускорява с въздушна струя. Изсушена-
та хроматографска плака се оставя да се охлади до стай-
на температура, след което се поставя в хроматограф-
ска вана (4.2) със 100 cm3 (ml) подвижна фаза. Хрома-
тографският процес се провежда при стайна темпера-
тура и продължава, докато фронтът на разтворителя
стигне на 15 cm от стартовата линия. Плаката се изваж-
да от ваната, суши се с горещ въздух от сешоар (4.6) и
се наблюдава под ултравиолетова светлина (4.3). Мес-
тата на петната се отбелязват. За отстраняване на из-
лишната оцетна киселина плаката се нагрява 30 min в
сушилня (4.5) при 100 °С. Петната на консервантите се
оцветяват с реактива на Millon (3.10), който се нанася с
ролка (4.7), докато плаката се навлажни равномерно.
Забележка: Петната могат да се оцветят и чрез вни-
мателно накапване на капка от реактива на Millon върху
всяко едно петно, маркирано под ултравиолетовата свет-
лина. Естерите на 4-хидроксибензоената киселина се
появяват като червени петна, 2-феноксиетанол и 1-фе-
ноксипропан-2-ол като жълти, 4-хидроксибензоената
киселина, която може да се открие в пробите като кон-
сервант или като продукт от разлагането на парабените,
се появява под формата на червено петно (виж 7.3 и 7.4).
6. Идентификация
Идентификацията се извършва по Rf-стойностите
на петната от пробите с тези на стандартите, както и
чрез сравняване на поведението им под ултравиолетова
светлина и на цвета им след нанасяне на реактива на
Millon. Тези данни дават предварителна информация за
идентичността на консервантите. Ако се появят пара-
бени, трябва да се проведе разделяне с високоефектив-
на течна хроматография (ВЕТХ), описана в раздел Б.
Получените резултати се комбинират с тези от тънкос-
лойната хроматография за потвърждаване на присъст-
вието на 2-феноксиетанол, 1-феноскипропан-2-ол и
парабените.
7. Забележка:
7.1. Реактивът на Millon е токсичен, поради което се
прилага чрез една от описаните процедури. Не се пре-
поръчва пръскането.
7.2. Други съединения, съдържащи хидроксилни
групи, могат също да се оцветят с реактива на Millon.
Таблица с цветовете и Rf-стойностите, получени за някои
консерванти, използвайки тънкослойнохроматографс-
ката процедура, е публикувана в N. De Kruijf, M.A.H.
Rijk, L.A. Pranato—Soetardhi и А. Schouten (1987): Опре-
деляне на консерванти в козметични продукти. Тън-
кослойнохроматографска процедура за идентификация-
та на консерванти в козметични продукти (J.
Chromatography 410, 395-411).
7.3. В следващата таблица са посочени Rf-стойнос-
тите за някои консерванти, които могат да се използват
ориентировъчно при идентифициране на изследваните
проби.
Съединение
100 Ч Rf
Цвят
4-хидроксибензоена киселина
11
червен
Метилпарабен
12
червен
Етилпарабен
17
червен
Пропилпарабен
21
червен
Бутилпарабен
26
червен
Бензилпарабен
16
червен
2-феноксиетанол
29
жълт
1-феноксипропан-2-ол
50
жълт
7.4. Не се разделят 4-хидроксибензоената киселина
и метилпарабенът. Идентификацията на тези съедине-
ния трябва да се потвърди чрез метода на високоефек-
тивна течна хроматография (ВЕТХ), описан в част Б, и
сравняване на времената на задържане, получени от
пробата, с тези на стандартите.
Б. Определяне
1. Област на приложение
Методът се отнася за определяне на 2-феноксиета-
нол, 1-феноскипропан-2-ол, метил 4-хидроксибензоат,
етил 4-хидроксибензоат, пропил 4-хидроксибензоат,
бутил 4-хидроксибензоат и бензил 4-хидроксибензоат в
козметични продукти.
2. Дефиниция
Количествата на консервантите, определени с този
метод, се изразяват като % (M/M).
3. Принцип
Пробата се подкислява чрез добавяне на сярна ки-
селина и суспендира в смес от етанол и вода. След леко
загряване на сместа за втечняване на липидната фаза и
подобряване на количествената екстракция сместа се
филтрува. Консервантите във филтрата се определят
чрез обратнофазова ВЕТХ. Като вътрешен стандарт се
използва 4-хидроксибензоат.
4. Реактиви
4.1. Основни положения
Всички реактиви трябва да са с квалификация “за
ВЕТХ”, а водата—бидестилирана.
4.2. Етанол, абсолютен
4.3. 2-Феноксиетанол
4.4. 1-Феноксипропан-2-ол
4.5. Метил 4-хидроксибензоат (метилпарабен)
4.6. Етил 4-хидроксибензоат (етилпарабен)
4.7. н-Пропил 4-хидроксибензоат (пропилпарабен)
4.8. Изопропил 4-хидроксибензоат (изопропилпа-
рабен)
4.9. н -Бутил 4-хидроксибензоат (бутилпарабен)
4.10. Бензил 4-хидроксибензоат (бензилпарабен)
4.11. Тетрахидрофуран
4.12. Метанол
4.13. Ацетонитрил
4.14. Сярна киселина (Н2SO4) разтвор 2 mol/dm3 (mol/l)
4.15. Смес етанол/вода. Смесват се 9 обема етанол
(4.2) и 1 обем вода.
4.16. Разтвор на вътрешен стандарт. Претеглят се
около 0,25 g с точност 0,001 g изопропилпарабен (4.8),
прехвърлят се в мерителна колба от 500 cm3 (ml) и
след разтваряне се долива до марката със смес ета-
нол/вода (4.15)
4.17. Подвижна фаза: тетрахидрофуран/вода/мета-
нол/ацетонитрил.
Смесват се 5 обема тетрахидрофуран, 60 обема вода,
10 обема метанол и 25 обема ацетонитрил.
4.18. Изходни стандартни разтвори на консерван-
тите. Претеглят с точност 0,001 g 0,2 g 2-фенокси-
етанол, 0,2 g 1-феноксипропан-2-ол, 0,05 g метилпа-