Държавен вестник, бр. 49, 2025 г., стр. 29

БРОЙ  49	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  29   
рос, поставен в сезиращото искане. Като 
е отклонил първия тълкувателен въпрос, 
Конституционният съд е останал частич­
но пасивен към утвърждаването на духа и 
разума на Конституцията по отношение на 
пряката демокрация и на правовата държава 
в нейния формален аспект.
След като участието в национални и 
местни референдуми е основно право и израз 
на пряката демокрация, установени заедно с 
изборите в разпоредбата на чл. 42, ал. 1 от 
Конституцията, всяко противоречиво тълку­
ване и прилагане на тези разпоредби налага 
изясняване на техния смисъл и съдържание. 
В такива случаи Конституционният съд е 
призван да даде тълкуване, което съответства 
на конституционно гарантирани ценности, 
намерили израз в основни права на гражда­
ните и в правомощия на държавни органи.
Във всеки случай, когато на основание 
на разпоредба на закон към парламента се 
отправя искане за произвеждане на нацио­
нален референдум, той дължи произнасяне 
със свой акт – решение. Това се отнася до 
съществото на отклонения тълкувателен 
въпрос, на който Конституционният съд 
едва ли би могъл да даде противоположен 
отговор.
Конституционни съдии: 
Атанас Семов
Янаки Стоилов
Сашо Пенов
СТАНОВИЩЕ
на съдия Невин Фети
по Определение № 3 от 10 юни 2025 г. 
по к. д. № 8/2025 г.
Подкрепям диспозитива на определението, 
но не споделям аргументите за отклоняване 
като недопустимо на искането на прези­
дента на Република България за даване на 
задължително тълкуване на разпоредбите на 
чл. 77, ал. 1, т. 1 и 2 и чл. 84, т. 5 във връзка 
с чл. 1, ал. 2, чл. 10 и чл. 42, ал. 1 и 2 от 
Конституцията относно въпроса „Задължено 
ли е Народното събрание да се произнесе по 
предложение за произвеждане на национален 
референдум, направено от конституционен 
орган, овластен в закон?“.
Мнозинството на съдиите „намира, че 
в настоящия случай, при който правният 
проблем се извежда от констатирано не­
последователно процедиране от страна на 
председателя на парламента по внесено от 
президента предложение за произвеждане 
на национален референдум, по отношение 
на първия формулиран от вносителя тъл­
кувателен въпрос искането следва да бъде 
отклонено като недопустимо“. Приема, че 
„Основният закон урежда единствено компе­
тентността на Народното събрание да приеме 
решение за произвеждане на национален 
референдум (чл. 84, т. 5 от Конституцията)“, 
но дължимите от самия парламент и неговия 
председател действия при постъпване на 
предложение са уредени в Закона за прякото 
участие на гражданите в държавната власт 
и местното самоуправление, поради което 
тълкувателният въпрос изисква тълкуване 
на закон.
Упражняването на правомощието на 
Конституционния съд да дава задължително 
тълкуване на Конституцията предполага да 
има неяснота в конкретна конституционна 
разпоредба или комплекс от разпоредби, 
чието тълкуване се иска. От значение несъм­
нено са и другите предпоставки за преценка 
на допустимостта на искане за тълкуване, 
отправено от субект на инициатива по 
чл. 150, ал. 1 от Конституцията, които са 
свързани с ясно очертаване на правен проб­
лем и правен интерес в искането, както и 
постигането на конституционно значима 
цел чрез решаването на правния проблем.
В случая неяснота по отношение на раз­
поредбата, която установява правомощие­
то на Народното събрание по чл. 84, т. 5 
от Конституцията да „приема решение за 
произвеждане на национален референдум“, 
няма. Терминът „неяснота“ е установен от 
българското позитивно право, но без да 
бъде съдържателно дефиниран. В правната 
теория той се използва като характеристика 
на правната разпоредба, на нейния смисъл 
или на изразената с нея воля. Неяснотата е 
„функционална“ характеристика на разпо­
редбата и обобщава група от случаи, при 
които правилото за поведение не може да 
бъде приложено поради определени качества 
на текста – двусмислие, неопределеност, 
противоречие и други. Задачата на тълку­
ването в тези случаи е да разкрие смисъла 
на правното предписание и да го изясни.
Разпоредбата на чл. 84, т. 5 от Консти­
туцията не само е пределно ясна, но тя е и 
безпротиворечиво прилагана от различни 
легислатури на Народното събрание при 
отговора на въпроса дали то дължи да се 
произнесе по предложение за произвежда­
не на национален референдум. Освен това 
този въпрос не предполага тълкуване на 
закон, защото не се отнася до субектите 
и до реда, по който може да се внесе и 
разгледа предложение за произвеждане на 
национален референдум. Въпросът е насочен 
към правомощието на Народното събрание, 
което изрично произтича от разпоредбата 
на чл. 84, т. 5 от Конституцията (упоменато 
и в чл. 98, т. 1, in fine, но през правомощи­
ята на президента да определи датата за 
произвеждане на национален референдум, 
„когато за това има решение на Народното 
събрание“).
Липсата на неяснота в разпоредбата на 
чл. 84, т. 5 от Конституцията и непротиворе­
чивото є прилагане се потвърждават както 
от представената в искането на президента