Държавен вестник, бр. 18, 2010 г., стр. 32

СТР.  32	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  18
на чиято основа е постановен парламентарни­
ят акт, когато решаващият орган е действал в 
рамките на конституционно определената си 
компетентност, какъвто е настоящият случай. 
Това би било напускане на задължителните 
рамки на контрола за конституционосъобразност 
и недопустима намеса в суверенитета на зако­
нодателната власт. В този смисъл е и трайно 
установената практика на Конституционния съд 
(вж. Решение № 13 от 30.09.1999 г. по к.д. № 9 
от 1999 г.; Решение № 11 от 07.11.2000 г. по к.д. 
№ 13 от 2000 г.; Решение № 12 от 21.11.2002 г. 
по к.д. № 16 от 2002 г.).
Проверката за конституционосъобразност на 
оспореното решение е ограничена в рамките 
на въпроса, дали с постановяването му са на­
рушени разпоредбите на Конституцията. Затова 
дори и решението да беше взето в противоре­
чие с ПОДНС, това несъобразяване би било 
ирелевантно за решаването на възникналия 
конституционен спор (вж. Решение № 3 от 
30.12.1991 г. по к.д. № 17 от 1991 г.; Решение № 
5 от 12.03.1998 г. по к.д. № 2 от 1998 г.; Реше­
ние № 7 от 26.03.1998 г. по к.д. № 5 от 1998 г.; 
Решение № 1 от 14.01.1999 г. по к.д. № 34 от 
1998 г.). Въпреки това Конституционният съд, 
тълкувайки правилника в светлината на Консти­
туцията, намира, че оспореният парламентарен 
акт не го нарушава. Разпоредбата на чл. 18, 
ал. 7 ПОДНС изрично установява правото на 
Народното събрание да извършва промени в 
съставите на постоянните комисии, а това не­
съмнено означава – и в тяхното ръководство. 
По този начин правилникът непосредствено 
отразява конституционното правомощие на 
парламента по чл. 79, ал. 1 КРБ.
Разпоредбата на чл. 22 ПОДНС сама по 
себе си не възпроизвежда конституционна 
норма, поради което несъобразяването с нея е 
без значение за преценката, която Конституци­
онният съд трябва да направи по настоящото 
дело. Нещо повече, като елемент на по-нисък 
по ранг нормативен акт посочената разпоред­
ба не би могла да стеснява конституционно 
закрепени права, поради което трябва да се 
тълкува само като уреждане на необходимата 
парламентарна процедура при възникването на 
някои отделни материалноправни предпоставки 
за предсрочно освобождаване на председате­
ля, заместник-председателите и членовете на 
постоянните комисии. С нея не се изчерпват 
всички възможности на Народното събрание 
да внася промени в тези комисии. 
От гореизложеното произтича заключени­
ето, че решението на Народното събрание от 
9 декември 2009 г. за освобождаване на Емилия 
Масларова като председател на Комисията по 
труда и социалната политика не противоречи 
на принципите на правовата държава и закон­
ността, закрепени в чл. 4, ал. 1, чл. 67, ал. 2 и 
преамбюла на КРБ. 
2. Вече беше посочено, че оспореното 
решение се основава върху разбирането за 
морал и политическа целесъобразност на 
парламентарното мнозинство. Както вносите­
лите на проекта за решение, така и народните 
представители, които са се изказали в негова 
подкрепа, не са приемали като окончателно 
решен въпроса за вината и наказателната 
отговорност на Емилия Масларова, нито са 
внушавали на съдебната власт какъв трябва 
да бъде изходът на наказателното дело срещу 
нея. Позовали са се единствено на безспор­
но установени факти – мотивите на главния 
прокурор да поиска снемане на депутатския 
имунитет на засегнатото лице с оглед въз­
буждане на наказателно производство срещу 
същото за извършено тежко умишлено прес­
тъпление. Взетото от Народното събрание на 
9 декември 2009 г. решение няма характера 
на акт на наказателно правораздаване, защо­
то освен позоваването на констатациите на 
прокуратурата като орган на съдебната власт 
не съдържа нито един от типичните за такъв 
акт елементи – собствен анализ на събраните 
доказателства, самостоятелно установяване на 
фактическите признаци на деянието и него­
вата правна квалификация по Наказателния 
кодекс, произнасяне по вината на дееца, на­
лагане на наказание и пр. По своите правни 
последици то не накърнява конституционния 
статус на народния представител, неговите 
възможности, включително и като член на 
същата парламентарна комисия, да защитава 
ефективно интересите на своите избиратели 
и целия народ.
Следователно в случая нито са иззети право­
мощия на съдебната власт в разрез с принципа 
на разделението на властите по чл. 8 КРБ, 
нито е нарушена презумпцията за невинност 
на народния представител, срещу който се 
води наказателно преследване (чл. 31, ал. 3 
във връзка с чл. 70 КРБ). 
По гореизложените съображения и на ос­
нование чл. 149, ал. 1, т. 2 КРБ Конституци­
онният съд
Р Е Ш И :
Отхвърля искането на 53-ма народни пред­
ставители от 41-ото Народно събрание за 
установяване на противоконституционност 
на решението на Народното събрание от 
9 декември 2009 г. (ДВ, бр. 100 от 2009 г.), с 
което народният представител Емилия Радкова 
Масларова е освободена като председател на 
постоянната Комисия по труда и социалната 
политика към Народното събрание.
Съдията Емилия Друмева е подписала ре­
шението с особено мнение.
Председател: Е. Танчев