Държавен вестник, бр. 14, 2014 г., стр. 8

СТР.  8	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  14
преводите в различни по степен нормативни 
актове означава конституционно недопустимо 
неравно третиране на различните осигурител-
ни системи – обществената и частната.
ІІ. Искането за установяване на проти-
воконституционност на § 44, т. 3, буква „а“ 
ПЗРЗИДЗДДС, с която е изменена ал. 4 на 
чл. 169 ДОПК (ДВ, бр. 94 от 2012 г., в сила 
от 1.01.2013 г.), Конституционният съд счита 
за основателно.
Разпоредбата на чл. 169, ал. 4 ДОПК до 
промяната гласи: „Задълженията за данъци 
се погасяват по реда на възникването им, 
а когато се отнасят за една и съща година, 
лицето има право да заяви кое от тях погася-
ва.“ След промяната същата разпоредба е със 
следното съдържание: „Когато длъжникът има 
няколко публични задължения, установявани 
от Националната агенция за приходите, които 
не е в състояние да погаси едновременно до 
започване на принудителното им събиране, 
погасява се задължението, на което срокът за 
плащане изтича най-рано, освен ако в закон 
не е предвидено друго. Ако срокът за плаща-
не на две или повече публични задължения 
изтича на една и съща дата, те се погасяват 
съразмерно.“
Докато в старата редакция на ал. 4 от чл. 169 
ДОПК се определя режимът на погасяване 
само на задълженията за данъци, с атакува-
ната промяна същият режим се въвежда по 
отношение на всички публични вземания, 
включително за задължителните социални 
и здравни вноски.
По-горе бяха посочени различията в прав-
ната природа на данъците и осигурителните 
вноски, както и че е недопустимо да се създава 
правна уредба, която застрашава упражнява-
нето на конституционно установени права, в 
случая на социално и здравно осигуряване. 
Още повече, като се има предвид и фондовият 
характер на социалното и здравното осигуря-
ване. Въпреки различията помежду им те си 
остават публичноправни по своя характер и 
следователно спрямо тях не могат да намерят 
приложение правилата на частноправните 
отношения.
Фондовете са форма за натрупване на сред-
ства в системата на финансите и обособяването 
на тези средства с оглед на определена цел. 
Същността на фонда може да се определи като 
свързване на дадена категория източници на 
финансови средства с дадено направление за 
тяхното разходване. Важно е да се подчер-
тае, че приходите, които се свързват с него, 
са ресурси само на фонда и за други цели те 
не могат да се отклоняват (Решение № 8 от 
2012 г. по к.д. № 16 от 2011 г.).
При разходопокривната система приходите 
се набират преди всичко от плащаните оси-
гурителни вноски. При тази система всеки 
от фондовете има специфични източници, от 
които набира средства, и специфични цели, 
за които се разходват събраните такива. 
Недопустимо е отклоняването на средства, 
предназначени за един фонд, и тяхното на-
сочване в друг фонд.
Упражняването на правата и изпълнени-
ето на задълженията по набиране на осигу-
рителни средства гарантира реализирането 
на социалните права. Обстоятелството, че 
осигурителните вноски се превеждат не пря-
ко по сметките на осигурителните фондове, 
управлявани от съответния осигурителен 
орган (НОИ, НЗОК), а се събират от НАП, 
не променя надлежната страна по правоот-
ношението по набиране на средства. НАП 
служи единствено като посредник, замислен 
като гаранция за по-ефективно събиране на 
осигурителни вноски с цел намаляване на 
административната тежест за гражданите 
и стопанските субекти. Регламентираният с 
ДОПК общ ред за събиране обаче не може и не 
трябва да води до смесване на правната природа 
на публичните задължения и по този начин да 
застрашава реализирането на конституционно 
закрепени основни права на гражданите. С 
§ 44, т. 3, буква „а“ ПЗРЗИДЗДДС се създава 
реалната възможност плащането за погася-
ване на задължение за осигурителна вноска 
да послужи за погасяване на задължение за 
данъци. Двата вида публични задължения, 
каквито са осигурителните и данъчните за-
дължения, се развиват в рамките на различни 
публичноправни отношения. Осигурителното 
правоотношение по натрупване на средства 
по осигурителните фондове е между осигу-
рителя и осигурителния орган и то е основна 
предпоставка за надлежната реализация на 
конституционно закрепеното субективно пуб-
лично право на социално осигуряване, като 
събраните средства имат точно определено 
целево предназначение.
И двата вида вноски – за здравно осигу-
ряване и за обществено осигуряване, имат 
специално законово регламентирано и целево 
предназначение – да финансират здравната и 
осигурителната система. От данъчните постъ-
пления се финансират дейности, които по закон 
се покриват от държавния бюджет. Срещу 
задълженията за социално и здравно осигу-
ряване стоят права, които са конституционно 
гарантирани на задължените лица. В този сми-
съл всяко едно лице трябва да знае във всеки 
един момент дали е изпълнило вмененото му 
от закона задължение, респективно дали може 
да реализира правата, които изпълнението на 
задълженията му гарантира.
С въвеждането на изменението на чл. 169, 
ал. 4 ДОПК платецът на публичното задълже-
ние е лишен от възможността да посочи кое 
свое задължение погасява – за данъци или за 
осигурителни вноски. Крайният извод и пряка 
последица от въвеждането на новите правила 
за погасяване на всички публични задължения 
с оспорения изменен текст на чл. 169, ал. 4 
ДОПК е противоконституционност.