Държавен вестник, бр. 9, 2016 г., стр. 133

БРОЙ  9	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  133  
минимум стреса на животното. Евтаназията 
се провежда в отделно помещение, което не 
позволява на останалите животни да наблюда-
ват извършването є. Евтаназията се извършва 
с продукти, които предизвикват пълна загуба 
на съзнание и чувствителност към болка, 
последвана от сигурна смърт.
Разпоредбите на чл. 160, ал. 1 и 2 ЗВМД 
предвиждат, че умъртвяването на животни 
се извършва по начин, който не допуска 
причиняване на излишна болка и страдание. 
Умъртвяването на животни се допуска при: 
1. ликвидиране на заразни болести; 2. дера-
тизация; 3. нападение на хора от животно и 
самозащита; 4. практикуване на лов по реда 
на Закона за лова и опазване на дивеча и на 
риболов по Закона за рибарството и аква-
културите. 
Анализът на цитираните законови раз-
поредби води до следните изводи: 1. ЗВМД 
предвижда евтаназията като единствена 
възможност за умъртвяване на опитни жи-
вотни при приключване на опитите с тях; 2. 
умъртвяването на опитни животни се допуска 
единствено и само когато тези опити са до-
вели до необратими патологични изменения, 
причиняващи на животните болки и страда-
ния; 3. евтаназията на опитните животни се 
извършва само от ветеринарен лекар. 
Безспорно обжалваните разпоредби на 
наредбата са съобразени с изискванията на 
чл. 6 и 23 от директивата. Същите обаче 
противоречат на разпоредбите на чл. 2, ал. 1 
от директивата, чл. 160, чл. 179, ал. 1 и 3 и 
чл. 180 ЗВМД. 
Съгласно разпоредбата на чл. 2, ал. 1 от 
Директива 2010/63/ЕС на ЕП и Съвета от 
22 септември 2010 г. относно защитата на 
животните, използвани за научни цели дър-
жавите членки при спазване общите правила 
по ДФЕС могат да запазят разпоредби, които 
са в сила към 9 ноември 2010 г., насочени към 
гарантиране на по-голяма защита на живот-
ните, попадащи в нейния обхват, в сравнение 
с разпоредбите, предвидени в настоящата 
разпоредба.
Именно такъв е конкретният случай – раз-
поредбите на чл. 160, 179, 180 ЗМВД са в 
сила към 9.11.2010 г. и предвиждат по-строги 
национални мерки спрямо тези в директива-
та, поради което и на основание чл. 2, ал. 1 
от същата директива приложение следва да 
намерят националните норми, а не тези, ко-
ито биха били приети при транспониране на 
акта на общностното право. По-рестриктив-
ните мерки, установени в ЗВМД, насочени 
към гарантиране на по-голяма защита на 
животните, се изразяват в това, че случаите 
на умъртвяване на животни са изчерпателно 
изброени в чл. 160 и 179 ЗМВД. По отношение 
на опитните животни съгласно чл. 179, ал. 3, 
т. 3 ЗВМД е допустима само евтаназия, и то 
единствено в случаите, в които приключи-
лите с тях опити са довели до необратими 
патологични изменения, причиняващи на 
животните болки и страдания. Изхождайки 
от евтаназията като метод за умъртвяване 
на опитните животни, извън хипотезите на 
чл. 160 ЗВМД, който изисква прилагането є 
само от ветеринарен лекар, основателни се 
явяват доводите на касатора за незаконосъо-
бразност на разпоредбите на чл. 33, т. 2, буква 
„д“ и т. 3, буква „г“ от наредбата, доколкото в 
цитираните разпоредби не е посочено изрич-
но, че умъртвяването на опитните животни 
се извършва чрез евтаназия и единствено от 
ветеринарен лекар. Или казано по друг начин, 
за да бъдат съобразени обжалваните разпо-
редби със закона, е необходимо в чл. 33, т. 2 
буква „д“ от наредбата да се добави изрично 
„умъртвено чрез евтаназия“, а в чл. 33, т. 3 
буква „г“ от наредбата да се добави „умъртвя-
ване на животни чрез евтаназия, извършвано 
от ветеринарен лекар“. 
Изложените по-горе съображения водят до 
заключение за незаконосъобразност на раз-
поредбите на чл. 33, т. 2, буква „д“ и чл. 33, 
т. 3, буква „г“ от наредбата. Като е стигнал 
до извод, различен от горния, и е отхвърлил 
жалбата, вместо да отмени обжалваните раз-
поредби, Върховният административен съд, 
второ отделение, е постановил решението си 
в нарушение на материалния закон.
С оглед на горното решението следва да 
бъде отменено, като се постанови ново по 
съществото на спора, с което обжалваните 
разпоредби на чл. 33, т. 2, буква „д“ и т. 3, 
буква „г“ от Наредба № 20 от 1.11.2012 г. за 
минималните изисквания за защита и ху-
манно отношение към опитните животни и 
изискванията към обектите за използването, 
отглеждането и/или доставката бъдат отме-
нени като незаконосъобразни. 
Така мотивиран и на основание чл. 221, ал. 2 
във връзка с чл. 222, ал. 1 АПК Върховният 
административен съд, петчленен състав при 
втора колегия, 
Р Е Ш И :
Отменя Решение № 3912 от 7.04.2015 г., 
постановено по адм. д. № 545/2015 г. по описа 
на Върховния административен съд, второ 
отделение, и вместо него постановява: 
Отменя разпоредбите на чл. 33, т. 2, буква 
„д“ и чл. 33, т. 3, буква „г“ от Наредба № 20 
от 1.11.2012 г. за минималните изисквания за 
защита и хуманно отношение към опитните 
животни и изискванията към обектите за 
използването, отглеждането и/или доставката. 
Решението е окончателно. 
Председател: 
Георги Колев
523