Държавен вестник, бр. 110, 2024 г., стр. 13

БРОЙ  110	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  13   
независимостта на съдебната власт, към чле­
новете на Висшия съдебен съвет се прилагат 
идентични гаранции с тези на гаранциите за 
независимост на съдиите“. 
Разпоредбата на чл. 30, ал. 2, т. 6 ЗСВ 
гласи: „Пленумът на Висшия съдебен съвет 
се състои от всички негови членове и има 
следните правомощия: […] 6. прави предложе­
ние до президента на Република България за 
назначаване и освобождаване на председателя 
на Върховния касационен съд, председателя на 
Върховния административен съд и на главния 
прокурор“. Така формулирана, разпоредбата 
смислово възпроизвежда съдържанието на 
чл. 129, ал. 2 от Конституцията, която гласи: 
„Председателят на Върховния касационен съд, 
председателят на Върховния административен 
съд и главният прокурор се назначават и ос­
вобождават от президента на републиката по 
предложение на пленума на Висшия съдебен 
съвет…“. Следователно чл. 30, ал. 2, т. 6 ЗСВ 
е законов текст, който единствено възпроиз­
вежда конституционна разпоредба и поради 
това няма как да бъде предмет на контрол за 
съответствие с международен договор. Вярно 
е обратното. По силата на чл. 149, ал. 1, т. 4, 
предложение първо от Конституцията Съдът 
се произнася по съответствието на между­
народния договор с Конституцията преди 
неговата ратификация.
Изводът на Съда във връзка с неговата 
компетентност следва и от това, че искането 
относно съответствието на чл. 30, ал. 2, т. 6 
ЗСВ с чл. 6, ал. 1 КЗПЧОС е в един конкретен 
фактически контекст – „липса на легитимност 
на този орган да упражнява неговата основ­
на функция“ „а) поради изтеклия мандат на 
неговите членове повече от две години; б) 
поради съществено намаления му състав с 
1/5 от членовете, в т.ч. липсващи членове от 
професионалната квота; в) както и поради 
критично ниското доверие на магистратите, 
на професионалната юридическа общност и 
на самото общество“.
Поради изложеното Съдът приема, че 
искането на вносителя, конкретизирано в 
четвъртия посочен въпрос, е недопустимо.
Въз основа на изложеното Конституционният
съд приема, че искането за задължително 
тълкуване на разпоредбите на § 23, ал. 2 ПРЗ 
на ЗИД на Конституцията, на чл. 129, ал. 2 
във връзка с чл. 4, чл. 5, ал. 1 и 2, чл. 8 и 
чл. 117, ал. 2 от Конституцията и за произна­
сяне относно съответствието на чл. 30, ал. 2, 
т. 6 ЗСВ с чл. 6, ал. 1 КЗПЧОС е недопустимо.
По тези съображения и на основание чл. 149, 
ал. 1, т. 1 и т. 4 от Конституцията и чл. 19, 
ал. 1 ЗКС Конституционният съд
О П Р Е Д Е Л И :
Отклонява искането на 56 народни пред­
ставители от 51-вото Народно събрание за 
даване на задължително тълкуване на разпо­
редбите на § 23, ал. 2 от Закона за изменение 
и допълнение на Конституцията на Република 
България (ДВ, бр. 106 от 2023 г.) и на чл. 129, 
ал. 2 от Конституцията на Република Бълга­
рия във връзка с разпоредбите на чл. 4, на 
чл. 5, ал. 1 и 2, на чл. 8 и на чл. 117, ал. 2 от 
Конституцията и за произнасяне относно съ­
ответствието на чл. 30, ал. 2, т. 6 от Закона за 
съдебната власт с чл. 6, ал. 1 от Конвенция­та 
за защита на правата на човека и основните 
свободи по следните въпроси:
„1. Как следва да се прилага § 23, ал. 2 
от Закона за изменение и допълнение на 
Конституцията на Република България (ДВ, 
бр. 106 от 2023 г.) по отношение на висящи 
или предстоящи процедури за избор на висши 
ръководители на органи по чл. 129, ал. 2 от 
Конституцията на Република България в свет­
лината на принципите на правовата държава 
(чл. 4 КРБ), върховенството на Конституцията 
(чл. 5, ал. 1 и ал. 2 КРБ), разделението на 
властите (чл. 8 КРБ) и независимостта на 
съдебната власт (чл. 117, ал. 2, чл. 129, ал. 2 
и чл. 130, ал. 4 КРБ)?
2. Допустимо ли е упражняването на ос­
новни конституционни функции по чл. 129, 
ал. 2 от Конституцията на Република Бъл­
гария от пленума на Висшия съдебен съвет, 
по отношение на който са налице следните 
хипотези: а) изтекъл мандат на неговите 
изборни членове преди повече от две годи­
ни; б) системно заседава в непълен състав, 
поради напускане или освобождаване на 1/5 
от неговите членове, в т.ч. от професионал­
ната квота, което води до непропорционално 
високо влияние на парламентарната квота и 
политизация на функциите, предвид прин­
ципите на правовата държава (чл. 4 КРБ), 
върховенството на Конституцията (чл. 5, ал. 1 
и ал. 2 КРБ), разделението на властите (чл. 8) 
и независимостта на съдебната власт (чл. 117, 
ал. 2, чл. 129, ал. 2 и чл. 130, ал. 4 КРБ)?
3. Допустимо ли е упражняването на основ­
ни конституционни функции по чл. 129, ал. 2 
от Конституцията на Република България от 
ВСС при изтекъл мандат и непопълване на 
неговия състав от 1/5 от членовете, които 
се избират от органите на съдебната власт, 
в светлината на задълженията за участие в 
изграждането и развитието на Европейския 
съюз по чл. 4, ал. 3 КРБ?
4. Съответства ли на международните до­
говори, по които страна е Република Бълга­
рия, а именно – чл. 6, ал. 1 от Европейската 
конвенция за защита правата на човека и 
основните свободи, правомощието на ВСС по 
чл. 30, ал. 2, т. 6 от ЗСВ да направи предложе­
ние до президента на Република България за 
назначаване и освобождаване на председателя 
на Върховния касационен съд, председателя на 
Върховния административен съд и на главния 
прокурор при изтекъл мандат и непопълване 
на неговия състав от 1/5 от членовете, които 
се избират от органите на съдебната власт?“.