Държавен вестник, бр. 100, 2016 г., стр. 56

СТР.  56	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  100
Участвалият по делото прокурор от Вър-
ховната административна прокуратура дава 
заключение за основателност на жалбата. 
Счита, че при приемане на нормативния 
акт не са спазени изискванията на чл. 26, 
ал. 2 и чл. 28, ал. 3 ЗНА и чл. 77 АПК. 
Неизпълнението на нормативно разписана-
та процедура по приемане на нормативен 
административен акт било самостоятелно 
основание за отмяна. 
По допустимостта на жалбата настоящият 
състав на Върховния административен съд, 
четвърто отделение, намира следното:
Съгласно чл. 186 АПК право да оспорват 
подзаконов нормативен акт имат граждани-
те, организациите и органите, чиито права, 
свободи или законни интереси са засегнати 
или могат да бъдат засегнати от него или 
за които той поражда задължения. Оспор-
ващото търговско дружество има пряк и 
непосредствен правен интерес, тъй като с 
оспорените разпоредби за него се пораждат 
задължения във връзка с изпълнение на 
дейности по осъществяване на лицензията 
му. Оспорването на подзаконов нормативен 
акт не е ограничено със срок. Поради това 
настоящият състав на Върховния админи-
стративен съд намира, че са налице всички 
положителни процесуални предпоставки по 
възникване и упражняване правото на съ-
дебно оспорване и не са налице процесуални 
пречки за неговото реализиране, поради 
което жалбата е допустима.
По основателността на жалбата съдът, за 
да се произнесе, съобрази следното: 
От приложените към административната 
преписка доказателства се установява, че с 
протокол № 21 от 29.01.2013 г. е приет про-
ект на Наредбата за регулиране на цените 
на електрическата енергия и мотиви към 
проекта. Те са публикувани на страницата 
на ДКЕВР на 30.01.2013 г., установено от 
служебно извършената справка. Направеното 
твърдение в жалбата за публикуването само 
на проекта на Наредба № 1 без мотивите е 
невярно, както и датата на публикуването. 
Този извод следва и от съдържанието на 
писмо на „Ей и Ес – България“ по проекта 
с вх. № Е-130-13-4 от 18.02.2013 г. до КЕВР, 
в което се цитира датата на публикуването 
на проекта на Наредба № 1.
От съдържанието на мотивите към про-
екта не може да се установи спазване на 
изискването, предвидено в чл. 28, ал. 2 
ЗНА в релевантната му редакция, обн. в 
ДВ, бр. 46 от 12.06.2007 г. По съдържанието 
си мотивите към Наредба № 1 представля-
ват описание на съдържанието на Наредба 
№ 1. Липсва описание на причините, които 
налагат приемането на нова наредба, а не 
изменението на текстове от действаща към 
след обнародването на наредбата. Липсвали 
и мотиви в нарушение на разпоредбите на 
чл. 26, ал. 2 и чл. 28, ал. 2 ЗНА. Приложените 
към оспорения акт мотиви били бланкетни, 
непълни и неинформативни.
В жалбата се съдържат и твърдения за 
противоречие на конкретни разпоредби от 
Наредба № 1 със Закона за енергетиката 
(ЗЕ). С чл. 7, ал. 1 незаконосъобразно се 
налагали финансови задължения на електро-
разпределителните дружества за заплащане 
на надбавка върху стойността на активната 
електрическа енергия в зависимост от из-
ползваната реактивна електрическа енергия 
за всеки петнадесетминутен интервал. Раз-
поредбите на чл. 12, ал. 1 – 4 не предвиж-
дали ефективен начин за компенсиране на 
действителните разходи на енергийните 
предприятия, произтичащи от наложени за-
дължения към обществото, което също било 
в противоречие със ЗЕ. С разпоредбата пък 
на чл. 29 от наредбата се създавала пред-
поставка за кръстосано субсидиране, което 
било недопустимо по силата на чл. 31, т. 6, 
буква „а“ ЗЕ. Оспорват се и § 2 и 3 от ПЗР 
на Наредба № 1, с които в противоречие със 
закона се налагали финансови задължения 
на определени дружества, и то с обратно 
действие. 
С протоколно определение от 13.10.2015 г. е 
прекратено производството по делото в частта 
му по оспорването на чл. 7, ал. 1 и чл. 12, 
ал. 2 и 4 от Наредба № 1 от 18.03.2013 г., 
тъй като след подаването на жалбата в нея 
са настъпили изменения. Едното от тях е 
обнародвано в „Държавен вестник“, бр. 17 от 
28.02.2014 г., а другото – в „Държавен вест-
ник“, бр. 4 от 16.01.2015 г. Поради това съдът 
е приел за отпаднал първоначалния предмет 
на жалбата и съответно правния интерес от 
съдебната защита, тъй като липсва непо-
средствено засягане на субективните права 
и интереси. Това определение е оставено в 
сила с Определение № 13846 от 17.12.2015 г., 
постановено по адм. дело № 12732/2015 г. от 
петчленен състав на Върховния администра-
тивен съд. С оглед на това производството по 
делото продължава само по жалбата в частта 
є срещу чл. 29, § 2 и 3 от ПЗР на наредбата.
С жалбата се претендират и разноски.
Ответникът – Комисията за енергийно и 
водно регулиране, в открито съдебно засе-
дание чрез процесуалния си представител 
оспорва жалбата като неоснователна. Счита, 
че оспореният нормативен акт е издаден 
при спазване на всички административно- 
производствени правила, при съответствие с 
материалния закон и в съответствие с целта 
на ЗЕ. Прави възражение за прекомерност 
на претендираното и заплатено адвокатско 
възнаграждение.