Държавен вестник, бр. 15, 2012 г., стр. 126

СТР.  126	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  15
вестник“, бр. 92 от 2010 г., касае оспорения 
текст на чл. 5, ал. 4, действието на който 
съгласно § 5 ПЗР е отложено във времето и 
същият се прилага от 1 януари 2012 г., което 
пък обстоятелство повлия на искането за 
спиране на изпълнението на разпоредбата и се 
отрази в определение № 6794 от 16.05.2011 г., 
с което искането е оставено без разглежда-
не, защото не може да се спира нещо, което 
няма действие, тоест искането няма предмет 
за спиране. 
Съгласно първата оспорена разпоред-
ба – чл. 5, ал. 4, „Минималният брой на легла-
та в многопрофилната болница е 60, а в специ-
ализираната – 30“. В ал. 1 на чл. 5 е посочено 
коя болница е многопрофилна, а в ал. 2 – коя 
е специализирана. Многопрофилната болница 
е лечебно заведение, което има отделения 
или клиники най-малко по две медицински 
специалности, а специализираната болница е 
лечебно заведение, което има отделения или 
клиники по една медицинска или дентална 
специалност. Систематическото място на чл. 5 
е в глава втора, раздел І – Общи изисквания 
на Наредба № 49 от 18.10.2010 г. – Устройство 
на лечебните заведения за болнична помощ 
и на домовете за медико-социални грижи. 
Безспорно е, че наредбата е подзаконов 
нормативен акт и като такъв той следва да 
доразвива и детайлизира уредените в по-горния 
по степен нормативен акт обществени отноше-
ния. В случая тези обществени отношения са в 
областта на здравеопазването и се регулират 
от няколко по-високи по степен актове. На 
първо място е Конституцията на Република 
България, след което са Законът за здраве-
то, Законът за лечебните заведения (ЗЛЗ), 
Законът за здравното осигуряване (ЗЗО). В 
нито един от посочените нормативни актове 
не е предвиден брой легла, нито фигурира 
като минимум или максимум броят легла, 
които трябва да има в лечебните заведения, 
които са много видове – не само болници, 
а и различни специализирани центрове, но 
процесният казус касае многопрофилни и 
специализирани болници. Поставянето за 
пръв път в наредбата на конкретен брой 
легла ограничава възможността за дейност 
на тези стопански субекти. За достигане на 
определения минимален брой са необходими 
не само допълнителни финансови средства, 
но и сгради, както и технически и човешки 
ресурси, което от своя страна води до из-
вода, че административното регулиране на 
стопанската дейност се извършва в разрез с 
изискванията на Закона за ограничаване на 
административното регулиране и администра-
тивния контрол върху стопанската дейност 
(ЗОАРАКСД). Отделен и извън предмета на 
делото е въпросът, че ако някои болници 
предимно в малки населени места не могат 
не само в посочения от наредбата срок, но и 
за в бъдеще да се организират и да достиг-
нат определения минимален брой легла, те 
ще бъдат закрити, ако съществуват, а други 
няма да получат разрешение за осъществя-
ване на лечебна дейност. А съвсем отделен 
е и въпросът дали този минимум легла ще 
бъде запълнен ефективно с пациенти, пред-
вид това, че здравно осигурените лица имат 
свободен достъп до медицинска помощ и 
свободен избор на изпълнител на здравните 
дейности, което е валидно за цялата територия 
на страната и не може да бъде ограничава-
но по географски и/или административни 
основания (чл. 4 ЗЗО). 
С оглед изложеното до тук разпоредбата 
на чл. 5, ал. 4 от наредбата води до ограни-
чение на правата, дадени с нормативен акт 
с по-висока степен, и вменява задължения и 
изисквания, които не са предвидени в закон, 
което налага същата да бъде отменена. 
По отношение на оспорването на чл. 14 
от Наредба № 49 от 18.10.2010 г. за основните 
изисквания, на които трябва да отговарят 
устройството, дейността и вътрешният ред 
на лечебните заведения за болнична помощ 
и домовете за медико-социални грижи: 
Според тази разпоредба, систематическото 
място на която е в раздел ІІ – Специфични 
изисквания, „в многопрофилните лечебни 
заведения за болнична помощ – търговски 
дружества със смесена държавна и общинска 
собственост в капитала, задължително се 
създават патологоанатомично отделение без 
легла, спешно отделение с легла за диагнос-
тично изясняване до 24 часа и отделение по 
трансфузионна хематология (ал. 1). Дотук няма 
никакво противоречие с други актове и целта 
е осигуряване в пълен обем по време и място 
на болнична помощ. В чл. 52 от Конституци-
ята на Република България е предвидено, че 
гражданите имат право на здравно осигуря-
ване, гарантиращо им достъпна медицинска 
помощ, на безплатно ползване на медицинско 
обслужване, както и че държавата закриля 
здравето на гражданите. Тези основни права 
са доразвити в чл. 2 от Закона за здравето, 
където е регламентирано, че опазването на 
здравето на гражданите като състояние на 
пълно физическо, психическо и социално 
благополучие е национален приоритет и се 
гарантира от държавата. Именно в изпълне-
ние на тази конституционна норма от най-
висша степен и в съответствие с посочената 
законова норма в ал. 1 на чл. 14 са създадени 
цитираните задължения за тези търговски 
дружества, които са със смесена държавна и 
общинска собственост в капитала. Вменява-
нето на такива задължения на дружества с 
друга частна например форма на собственост 
не е ограничаващо, защото се касае за задъл-
жение, а не за право.