Държавен вестник, бр. 48, 2017 г., стр. 14

СТР.  14	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  48
доказателства и т.н., които, както вече се из-
тъкна, не могат да бъдат предмет на доклад на 
главния прокурор, предназначен за Народното 
събрание. 2) Каквато и да е формулировката на 
отправената към главния прокурор покана, във 
всички случаи преценката дали и доколко може 
да даде поисканите отговори с оглед запазване 
на следствената тайна, защитата на свидетели, 
използването на специални разузнавателни 
средства и т.н. е единствено негова. Казано с 
други думи, главният прокурор ще вземе сво-
ето суверенно решение по начин, осигуряващ 
независимостта на прокуратурата като част от 
съдебната власт, и същевременно недопускащ 
компрометиране на самото разследване (в слу-
чай че производството е в досъдебна фаза), т.е. 
той може напълно резонно и в съответствие с 
Конституцията да откаже изцяло или частично 
да предостави поисканите от него сведения. 3) 
Търсената от парламента информация задъл-
жително следва да е свързана с необходимост, 
произтичаща от упражняването на някое от 
собствените му правомощия – подобряване на 
законодателството или парламентарен контрол 
върху изпълнителната власт.
На следващо място, приема се от мнозин-
ството, че „отделното наказателно производ-
ство или единичният случай по правило не 
могат да откроят закономерности, тенденции, 
съответно очаквания в развитието на масовите 
явления и са без съществено значение…“ във 
връзка с вземането на информирани управлен-
ски решения за предприемането на евентуални 
организационни мерки, законодателната дей-
ност, противодействието на престъпността и 
др. Тази позиция според мен е невярна и не 
намира опора в релевантната конституционна 
уредба. Никъде Конституцията в чл. 84, т. 16, 
изр. 2 не въвежда количествен или какъвто 
и да било друг критерий извън предметния. 
За да илюстрирам казаното дотук, ще при-
помня наказателното производство, добило 
популярност като делото „Сарафово“ – теро­
ристичен акт с непосредствен извършител 
чужд гражданин, със значителен брой на 
пострадалите лица – загинали и тежко ранени 
чужди граждани, с изключителен обществен 
отзвук в национален и международен мащаб. 
Вън от съмнение е, че в случая става дума 
за сложно и мащабно разследване, предста-
вляващо прецедент, а в известен смисъл и 
сериозно предизвикателство в практиката на 
прокуратурата и разследващите органи. 
Така, ако се следва логиката на приетите 
от мнозинството мотиви, при констатиран 
проблем с правоприлагането при съществува-
щата релевантна действаща нормативна база 
ще се окаже, че главният прокурор може да 
поиска от Народното събрание да бъде изслу-
шан и да бъде приет докладът му по въпроса, 
но в същото време, по същия въпрос и на 
същото конституционно основание Народното 
събрание, и то с цел да осигури необходимо 
съдействие в рамките на собствената си 
компетентност, по дефиниция не може да 
изиска такъв, включително при стриктното 
съобразяване на всички (вече обсъдени) огра-
ничения относно съдържанието и обема на 
предоставената информация. 
С последното не мога да се съглася, по-
ради което убедено считам, че в зависимост 
от данните, характеризиращи случая, дори 
и едно отделно наказателно производство, 
но единствено в разглеждания аспект, може 
да послужи и е достатъчно да предпостави 
основанието за доклад на главния прокурор 
по реда на чл. 84, т. 16, изречение 2 от Кон-
ституцията. Адресатът на този доклад – На-
родното събрание, разполага с типичната за 
един законодателен орган компетентност – за 
приемането на законодателни промени, на-
сочени към развитие и подобряване на при-
ложимата правна уредба. Същото се отнася 
и за втората група негови правомощия – по 
упражняването на парламентарен контрол 
върху изпълнителната власт, в случаите, когато 
докладът на главния прокурор съдържа данни 
за проблеми от различен характер, отнасящи 
се до дейността на отделните органи, пряко 
или косвено ангажирани с процеса, коорди-
нацията помежду им и т.н. Нека припомним, 
че разследващите органи по правило са си-
туирани в структурите на МВР, съдебните 
поръчки се изпълняват чрез Министерството 
на правосъдието, а международните връзки, 
включително дипломатическите и консул-
ските отношения, са от компетентността на 
Министерството на външните работи. 
В заключение не намирам, че изискването 
по инициатива на парламента на доклад от 
главния прокурор с предмет по чл. 84, т. 16, 
изречение 2 от Конституцията, изводим и 
аргументиран с едно конкретно наказателно 
производство, следва да се третира като не-
съвместимо с Основния закон, ако стриктно 
са спазени ограниченията в очертаната по- 
горе рамка. По този начин, дори и само в 
теоретичен план, не би могло да се достигне 
до възможно нарушаване на конституционния 
принцип за разделение на властите (чл. 8 от 
Конституцията), независимостта на съдебна-
та власт (чл. 117, ал. 2 от Конституцията) и 
създаване на пречки за прокуратурата пъл-
ноценно да осъществява своите правомощия 
(чл. 127 от Конституцията). Напротив, това 
е израз на едно позитивно сътрудничество и 
взаимодействие между отделните власти, ко-
ето не намирам основание да бъде отричано.
Конституционен съдия:  
Кети Маркова
4241