Държавен вестник, бр. 98, 2023 г., стр. 28

СТР.  28	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  98
против оспорения акт, както и присъждане 
на юрисконсултско възнаграждение.
Ответникът по касационната жалба – Иван 
Николов Чалъков чрез адв. Милена Стоянова, 
оспорва касационната жалба по съображения 
в писмен отговор. В него твърди, че първоин-
станционният съд правилно е приел, че със 
заявлението за подпомагане жалбоподателят 
е доказал наличието на агроекологичен ан-
гажимент, с което е доказано, че оспорената 
методика пряко засяга правната му сфера. 
Иска оставяне в сила на съдебното решение 
и присъждане на разноски в тази инстанция, 
за което представя списък и договор за правна 
защита и съдействие.
Представителят на Върховната админис- 
тративна прокуратура дава заключение за 
неоснователност на касационната жалба в 
подробно становище по съществото на делото.
Върховният административен съд, петчленен 
състав на първа колегия, като обсъди предпос-
тавките за допустимост на касационната жалба, 
направените в нея оплаквания, при спазване 
на разпоредбите на чл. 218 и 220 от АПК и 
съобрази становищата на страните, намира 
жалбата процесуално допустима като подадена 
от легитимирана страна, против подлежащ 
на оспорване съдебен акт и в преклузивния 
срок по чл. 211, ал. 1 от АПК, а по същество 
жалбата е неоснователна поради следното:
1. По допустимостта на първоинстанцион-
ното решение:
1.1. Неоснователно в касационната жалба 
се твърди, че жалбата, с която е сезиран 
тричленният състав на ВАС, е процесуално 
недопустима поради недоказан правен интерес 
за жалбоподотеля от оспорване на процесна-
та Методика по мярка 10 „Агроекология и 
климат“. Пред тричленния състав е установе-
но, че жалбоподателят е подал заявление за 
подпомагане за кампания 2021 г., с което е 
заявил и подпомагане по мярка 10 „Агроеко-
логия и климат“ от Програмата за развитие 
на селските райони на Република България 
за периода 2014 – 2020 г., за направления 
„Традиционни практики за сезонна паша 
(пасторализъм)“, „Опазване на застрашени от 
изчезване местни породи, важни за селското 
стопанство“ (за които направления 2021 г. 
е поредна година от поетия ангажимент) и 
„Възстановяване и поддържане на затреве-
ни площи с висока природна стойност“ (за 
което направление 2021 г. е първа година). 
Верен е изводът на съда, че това обстоятел-
ство обосновава наличие на пряк и личен 
интерес за оспорване на методиката, която е 
приложим нормативен акт за поетия от него 
ангажимент. Неоснователно в касационната 
жалба се твърди, че интерес не бил доказан, 
защото не било установено дали евентуално 
не е прекратен поетият ангажимент. Ако та-
къв факт е осъществен, тежест на ответника, 
който поддържа, че това е основание за липса 
на правен интерес е да го докаже.
Предвид изложеното, неоснователно е 
оплакването за недопустимост на първоин-
станционното съдебно решение на посоченото 
основание.
1.2. Неоснователен е и доводът за недопус-
тимост на първоинстанционния съдебен акт 
поради отмяната на Заповед № РД-09-159 от 
2.03.2022 г. на министъра на земеделието, с 
която е утвърдена процесната Методика по 
мярка 10 „Агроекология и климат“ от Про-
грамата за развитие на селските райони за 
периода 2014 – 2020 г.
Със Заповед № РД-09-361 от 24.03.2023 г., 
издадена от министъра на земеделието и 
храните, обн. в ДВ, бр. 28 от 28.03.2023 г., на 
основание чл. 10в от Закона за подпомагане 
на земеделските производители (ЗПЗП), е 
утвърдена Методика по мярка 10 „Агроеко-
логия и климат“ от Програмата за развитие 
на селските райони на Република България 
за периода 2014 – 2020 г. 
С представената в касационното произ-
водство от касатора Заповед № РД-09-1096 от 
18.10.2023 г. на министъра на земеделието и 
храните е отменена Заповед № РД-09-159 от 
2.03.2022 г. на министъра на земеделието, с 
която е утвърдена процесната Методика по 
мярка 10 „Агроекология и климат“. 
Съгласно чл. 11, ал. 3 от Закона за норма-
тивните актове (ЗНА) нормативните актове 
се отменят, изменят или допълват с изрична 
разпоредба на новия, изменящия или допъл-
ващия акт. Няма съмнение, че подзаконов 
административен акт е Методиката по мярка 
10 „Агроекология и климат“ от Програмата 
за развитие на селските райони на Република 
България за периода 2014 – 2020 г.
Новата методика, а не заповедта за ут-
върждаването й. В текста на утвърдената със 
Заповед № РД-09-361 от 24.03.2023 г., издадена 
от министъра на земеделието и храните, обн. 
в ДВ, бр. 28 от 28.03.2023 г., нова методика 
няма изрична разпоредба за отмяна на ста-
рата методика.
Затова неоснователно касаторът поддържа, 
че предметът на оспорване пред първоинстан-
ционния съд е отменен с нов подзаконов акт, 
което прави оспорването на отменения акт 
недопустимо.
2. Първоинстанционното решение е пра-
вилно.
За да прогласи нищожността на оспорения 
подзаконов административен акт, тричленният 
състав правилно е констатирал липсата на 
законова делегация за издаването му. Едва със 
сега действащата редакция на чл. 10в, ал. 1 
от ЗПЗП (в сила от 1.01.2023 г.) законодателят 
създава норма, съдържаща такава делегация,