Държавен вестник, бр. 79, 2022 г., стр. 16

СТР.  16	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  79
теството на просията или нейната агресивна 
или безобидна форма, мястото, където се 
практикува, и дали обвиняемият принадлежи 
към престъпна мрежа. В мотивите на това 
решение се съдържа и извод, че с оглед на 
голямото разнообразие от решения, приети 
от държавите членки, в рамките на Съвета 
на Европа няма консенсус относно забраната 
или ограничаването на просията, но се очер-
тава известна тенденция към ограничаване 
на забраната и готовност на държавите да 
се ограничат до защита на обществения ред 
чрез ефективни административни мерки. За 
разлика от това общата забрана по силата на 
наказателноправна разпоредба като тази по 
цитираното дело „Lаcatus срещу Швейцария“ 
изглежда изключение. В заключение ЕСПЧ 
посочва, че дори ако държавата има известна 
свобода на преценка, спазването на чл. 8 и 10 
от Конвенцията би изисквало националните 
съдилища да извършват задълбочено проуч-
ване на конкретната ситуация по всяко дело, 
и не възприема тезата, че с по-малко огра-
ничителни мерки не би се постигнал същият 
или сравним резултат. Съдът е приел, че нало-
женото наказание (глоба) за престъплението 
„просия на обществен път в Швейцария“ в 
конкретния случай не е пропорционално нито 
на целта за борба с организираната престъп-
ност, нито на целта за защита на правата на 
минувачите, жителите и собствениците на 
магазини и предприятия. Съдът е изразил 
съмнение, че криминализирането на жертвите 
на тези мрежи е ефективна мярка срещу това 
явление, а по отношение на мярката, с която 
жалбоподателката, която е изключително уяз-
вимо лице, е била наказана за действията си 
в ситуация, в която най-вероятно не е имала 
други средства за препитание и не е имала 
друг избор, освен да проси, за да оцелее, е 
приел, че тя не е необходима в едно демокра-
тично общество по смисъла на чл. 8, § 2 от 
Конвенцията и с нея се нарушава човешкото 
достойнство на просещия милостиня, както 
и самата същност на правата, защитени от 
чл. 8 на Конвенцията.
Преодоляването на състоянието на уязви-
мост, от своя страна, е път за завръщане към 
нормалното, спокойно и равновесно същест-
вуване и в крайна сметка – за осигуряване 
на един съобразен с човешкото достойнство 
живот (чл. 4, ал. 2 от Конституцията). Поради 
това и подлагането на наказателна репресия 
на граждани, които поради независещи от 
тях причини се намират в тежко материално 
състояние и се занимават с неагресивни форми 
на просия, е отстъпление от мандата, който 
законодателят е получил от Конституцията за 
правотворчество в социалната сфера, което в 
областта на наказателното право се проявява в 
нормативно запазване на идеята за социалната 
справедливост при определяне на характера 
и обема на наказателната репресия. 
5. За конституционните дефицити на ос-
порената уредба в контекста на социалните 
явления, които се подвеждат под състава на 
чл. 329 НК.
Разполагането на проверката за конститу-
ционосъобразност в контекста на социалните 
явления, които се подвеждат под престъпните 
състави в чл. 329 НК, разкрива конституцион-
ни недостатъци и на плоскостта на принципа 
на правната сигурност.
5.1. За междувременно настъпилата промя-
на във възприятията на социалните явления 
„проституция“ и „просия“.
Съвременните тенденции в европейското и 
международното законодателство в областта 
на противодействието на проституцията и 
просията възприемат подход на нравствена 
индиферентност към тези явления. Те оттеглят 
моралната санкция от лицата, занимаващи 
се с просия или проституция, и разглеждат 
поведението им като форма на нарушаване 
на права на човека (експлоатация).
Съвременното международноправно разби-
ране за социалните явления „проституция“ и 
„просия“ и като нарушение на правата на тези 
лица вече има експлицитно позитивноправно 
признание и нормативно изражение в новосъз-
дадените чл. 154а (в глава втора, „Престъпле-
ния против личността“, раздел „Разврат“, ДВ, 
бр. 27 от 2009 г., нов) и чл. 159а – 159г (в глава 
втора, раздел „Трафик на хора“) от Особената 
част на Наказателния кодекс. Същевременно 
разпоредбите на чл. 329, ал. 1 и 2 (намиращи се 
в глава „Престъпления против реда и общест-
веното спокойствие“) от Наказателния кодекс 
са повлияни от разбирането за нравствена 
чувствителност към обсъжданите социални 
явления, не са отменени и продължават да са 
част от действащото позитивно право. 
5.2. За вътрешното противоречие в Нака-
зателния кодекс в контекста на принципа на 
правната сигурност.
Изискването за правна сигурност предпо-
лага предпоставките и условията за лишаване 
от свобода да бъдат ясно дефинирани в нацио-
налното право и да бъдат предвидими в своето 
прилагане, така че засегнатото лице да бъде 
в състояние да съобразява своето поведение с 
изискванията на закона. Приложеният неясен 
подход от законодателя към обсъжданите яв-
ления създава предпоставки за противоречия 
и затруднения в правоприлагането, както и за 
нарушаване на правата на човека, тъй като 
разбирането за нравствена чувствителност и 
нравствена безкритичност обуславя изцяло 
различни наказателни политики, имащи 
различен правен ефект. Когато отношението 
на законодателя и правоприложителя бъде 
нравствено повлияно, правната система става 
податлива на тенденции на нетърпимост към 
разглежданите по-горе социални явления като 
явления, интерпретирани като обществено 
зло. Засилването на репресивността спрямо