Държавен вестник, бр. 45, 2023 г., стр. 26

СТР.  26	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  45
на всяка друга държава, приела същото за­
дължение, юрисдикцията на съда по всички 
правни спорове, които се отнасят до:
а) тълкуване на договор;
б) какъвто и да е въпрос от международ­
ното право;
в) наличността на какъвто и да е факт, 
който, ако бъде установен, би съставлявал 
нарушение на международното задължение;
г) естеството или размера на обезщетението, 
дължимо за нарушението на едно междуна­
родно задължение.
3. Горепосочените декларации могат да 
бъдат направени безусловно или при условие 
на взаимност от страна на няколко или някои 
държави или за определен срок.
4. Такива декларации се връчват на Ге­
нералния секретар на Обединените нации, 
който изпраща преписи от тях на страните 
по настоящия Статут и на секретаря на съда.
5. Декларациите, направени съгласно чл. 36 
от Статута на Постоянния съд за междуна­
родно правосъдие, които са още в сила, се 
считат в отношенията между страните по 
настоящия Статут като такива, изразяващи 
приемане на задължителната юрисдикция на 
Международния съд за остатъка от срока, в 
който декларациите са още в сила съгласно 
техните условия.
6. В случай на спор относно компетент­
ността на съда въпросът се решава от съда.
Член 37
Когато действащ договор или конвенция 
предвижда отнасянето на някакъв въпрос 
до съд, който е трябвало да бъде учреден 
от Обществото на народите, или до Посто­
янния съд за международно правосъдие, 
тогава въпросът трябва да бъде отнесен до 
Международния съд, ако засяга страните по 
настоящия Статут.
Член 38
1. Съдът, чиято функция е да решава – в 
съответствие с международното право – спо­
рове, отнесени до него, прилага:
а) международните конвенции – както 
общи, така и специални, които установяват 
правила, изрично признати от спорещите 
държави;
б) международния обичай като доказател­
ство на общата практика, призната като право;
в) общите принципи на правото, признати 
от цивилизованите нации;
г) съгласно разпоредбите на чл. 59 съ­
дебните решения и доктрината на най-ква­
лифицираните автори на различните нации 
като помощни средства за установяването на 
правните норми.
2. Тази разпоредба не ограничава правото 
на съда да реши едно дело ех aequo et bono, 
ако страните се съгласят на това.
ГЛАВА III
СЪДОПРОИЗВОДСТВО
Член 39
1. Официалните езици на съда са френски 
и английски. Ако страните се съгласят делото 
да се води на френски език, решението се по­
становява на френски език. Ако страните се 
съгласят делото да се води на английски език, 
решението се постановява на английски език.
2. При липса на споразумение кой език 
да се употребява всяка страна може в пледо-
ариите да употребява езика, който тя предпо­
чита, а решението на съда се постановява на 
френски и на английски език. Същевременно 
съдът определя кой от двата езика се смята 
за меродавен в този случай.
3. Съдът по молба на която и да е от 
страните е длъжен да позволи на тази страна 
използването на друг език освен френски или 
английски език.
Член 40
1. Делата се завеждат пред съда според 
случая или посредством уведомление относно 
специалното споразумение, или чрез писмена 
молба, отправена до секретаря. И в двата 
случая трябва да се посочат предметът на 
спора и страните по спора.
2. Секретарят незабавно съобщава молбата 
на всички заинтересувани.
3. Той също така уведомява членовете на 
Обединените нации чрез Генералния секретар, 
а също и другите държави, които имат право 
да се явяват пред съда.
Член 41
1. Съдът има право да посочи, ако счита, 
че обстоятелствата изискват това, всякакви 
временни мерки, които трябва да бъдат взети 
за обезпечаване съответните права на всяка 
страна.
2. В очакване на окончателното решение 
незабавно се изпраща до страните и до Съвета 
за сигурност уведомление за предложените 
временни мерки.
Член 42
1. Страните се представляват от предста­
вители.
2. Те могат да ползват помощта на съвет­
ници или адвокати пред съда.
3. Представителите, съветниците и адво­
катите на страните пред съда се ползват с 
привилегиите и имунитетите, необходими 
за независимото изпълнение на техните за­
дължения.
Член 43
1. Съдопроизводството се състои от две 
части: писмено и устно.
2. Писменото производство се състои от 
съобщенията до съда и меморандуми до стра­
ните, контрамеморандуми и ако е необходи­
мо, на отговори; също така всички книжа и 
документи, които ги подкрепят.