Държавен вестник, бр. 28, 2019 г., стр. 7

БРОЙ  28	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  7  
2. забрана за производството, предлагане­
то, пускането на пазара или използването на 
стоките – предмет на нарушение, вноса или 
износа, както и съхранението на стоките с 
тези цели; 
3. унищожаване на цели или на част от 
документи, вещи, материали, вещества или 
електронни документи, които съдържат или 
носят търговската тайна, или когато е целе­
съобразно – предаването им на ищеца;
4. забрана за предлагането или предоста­
вянето на услугите, които са в значителна 
степен повлияни благоприятно от търговски 
тайни, които са неправомерно придобити, 
използвани или разкрити. 
(2) Съдът може да наложи мерките по ал. 1, 
т. 1, 2 и 4 за определен срок, достатъчен за 
отстраняване на всички търговски или ико­
номически предимства, които нарушителят 
е получил от неправомерното придобиване, 
използване или разкриване на търговската 
тайна.
(3) По искане на ищеца съдът може да на­
ложи и една или повече от следните мерки по 
отношение на стоките или услугите – предмет 
на нарушението: 
1. изтегляне на стоките от пазара или по 
искане на притежателя на търговска тай­
на – предаване на стоките на юридически 
лица с нестопанска цел за дейности в об­
ществена полза;
2. премахване на тези характеристики на 
стоките или услугите, във връзка с които е 
установено нарушение;
3. унищожаване на стоките или, когато е 
целесъобразно, тяхното изтегляне от пазара, 
при условие че изтеглянето не засяга защитата 
на търговската тайна.
(4) Когато с влязло в сила съдебно реше­
ние бъде установено, че иск по този закон е 
неоснователен, както и че ищецът е поискал 
образуване на съдебното производство недо­
бросъвестно или с цел злоупотреба, по искане 
на ответника съдът може едновременно или 
поотделно да присъди:
1. обезщетение за претърпените от ответ­
ника вреди; 
2. разпространяване на информацията 
относно решението при условията по чл. 24.
(5) Искането по ал. 4 се разглежда в същото 
или в отделно производство.
Определяне на мерките
Чл. 21. (1) При определяне вида на мерките 
по отношение на нарушителя и на стоките или 
услугите – предмет на нарушение, и тяхната 
пропорционалност съдът, спрямо конкретния 
случай, взема предвид следните обстоятелства: 
1. стойността или други специфични ха­
рактеристики на търговската тайна;
2. предприетите мерки за защита на тър­
говската тайна;
3. поведението на нарушителя при придо­
биването, използването или разкриването на 
търговската тайна;
4. последиците от неправомерното използ­
ване или разкриване на търговската тайна;
5. законните интереси на страните и после­
диците на мерките по отношение на страните;
6. законните интереси на трети лица;
7. обществения интерес;
8. защитата на основни права. 
(2) Разходите за изпълнението на мерките 
по чл. 20, ал. 1, т. 3 и ал. 3 са за сметка на 
нарушителя, освен ако съдът прецени, че не 
са налице конкретни основания за това. Раз­
ходите се заплащат от нарушителя независимо 
от обезщетението за вреди.
(3) Основания по смисъла на ал. 2 са налице, 
когато поемането на разходите от нарушителя 
надхвърлят необходимото за постигане на цел­
та. В този случай разходите по изпълнението 
на мерките се заплащат от ищеца.
Отмяна на мерките
Чл. 22. Действието на мерките по чл. 20, 
ал. 1, т. 1, 2 и 4 се отменя от съда по искане 
на ответника, когато информацията престане 
да отговаря на определените в този закон изис­
квания за търговска тайна по причини, които 
не се дължат пряко или непряко на ответника.
Заплащане на обезщетение без налагане на мерки
Чл. 23. (1) След установяване на непра­
вомерното използване или разкриване на 
търговска тайна, по искане на ответника 
съдът може да го осъди да заплати парично 
обезщетение, без да налага мерките по чл. 20, 
ал. 1, ако са налице едновременно следните 
условия:
1. към момента на използването или раз­
криването на търговската тайна ответникът 
не е знаел, нито е следвало да знае, че търгов­
ската тайна е получена от друго лице, което 
я е използвало или разкрило неправомерно, 
и след узнаването на това обстоятелство е 
продължило да я използва;
2. налагането на мерки би довело до не­
съразмерни вреди за ответника; 
3. паричното обезщетение за вредите, пре­
търпени от притежателя на търговска тайна, 
е справедливо.
(2) Размерът на обезщетението по ал. 1, 
наложено вместо мерките по чл. 20, ал. 1, 
т. 1, 2 и 4, не може да надвишава размера на 
възнагражденията, които биха били дължими, 
ако нарушителят е бил поискал разрешение