Държавен вестник, бр. 46, 2005 г., стр. 19

Б Р О Й  46
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  19
с която е наложено наказание лишаване от сво-
бода или мярка, изискваща задържане на лице-
то, то ще бъде върнато в Република България
за изтърпяването им.
(5) Разпоредбите на този член не се прила-
гат в случай на превоз по въздух без планирано
междинно кацане в Република България. В слу-
чай че се наложи извънредно кацане, издава-
щата държава членка предоставя информация-
та по ал. 2 на министъра на правосъдието.
(6) Разпоредбите на ал. 1—5 се прилагат
съответно, когато транзитът е на лице, екстра-
дирано от трета държава в държава—членка на
Европейския съюз.
(7) Разпоредбите на този член се прилагат
съответно и когато органите по чл. 56, ал. 1
поискат транзит през територията на друга
държава—членка на Европейския съюз.
Раздел IV
Издаване на Европейска заповед за арест в
Република България
Компетентни органи
Чл. 56. (1) Европейска заповед за арест в
Република България се издава от:
1. съответния прокурор—за обвиняем или за
осъден с влязла в сила присъда;
2. съответния съд—за подсъдим.
(2) Европейската заповед за арест се изда-
ва във формата и със съдържанието, посоче-
ни в чл. 37.
Изпращане на Европейска заповед за арест
Чл. 57. (1) Когато местонахождението на
исканото лице на територията на държава—
членка на Европейския съюз, е известно, изда-
ващият орган може да изпрати Европейската
заповед за арест пряко до изпълняващия орган
в държавата членка. Когато издаващият орган
не разполага с информация за изпълняващия
орган на държавата членка, той се консултира
с Европейската съдебна мрежа.
(2) Издаващият орган може да подаде сиг-
нал за исканото лице в ШИС чрез органите на
Министерството на вътрешните работи.
(3) Сигналът по ал. 2 се подава в съответст-
вие с чл. 95 от Конвенцията от 19 юни 1990 г. за
прилагане на Шенгенското споразумение от
14 юни 1990 г. за постепенно премахване на кон-
трола върху общите държавни граници.
(4) Сигналът за издирване в ШИС се придру-
жава от информацията по чл. 37, ал. 1 и 2 и се
приравнява на Европейска заповед за арест.
(5) Изпращането на Европейска заповед за
арест може да се осъществи чрез:
1. шенгенската информационна система;
2. телекомуникационната система на Евро-
пейската съдебна мрежа;
3. органите на Международната организация
на криминалната полиция (Интерпол), или
4. всеки надлежно защитен начин, при кой-
то изпълняващата държава членка може да
установи автентичността на Европейската за-
повед за арест.
(6) Трудностите по установяване на автен-
тичността на документ, необходим за изпълне-
ние на Европейска заповед за арест, се разре-
шават пряко от издаващия и изпълняващия
орган или с участието на централните органи
на държавите членки.
Информация, предоставяна от издаващия
орган
Чл. 58. Издаващият орган по чл. 56, ал. 1
предоставя необходимите данни и информация
по искане на изпълняващия орган във връзка с
производството по изпълнение на Европейска
заповед за арест.
Уведомяване за забавяне на изпълнението
на Европейска заповед за арест
Чл. 59. При редовни забавяния на изпълне-
нието на издадена в Република България Евро-
пейска заповед за арест от страна на държава
членка министърът на правосъдието уведомя-
ва Съвета на Европейския съюз, за да се напра-
ви оценка на изпълнението от държавите член-
ки на Рамковото решение на Съвета на Евро-
пейския съюз № 2002/584/ JHA от 13 юни 2002 г.
Раздел V
Последици от предаването
Приспадане на времето на задържане в
изпълняващата държава членка
Чл. 60. Времето на задържане в изпълнява-
щата държава членка във връзка с Европейска
заповед за арест, издадена от органите по чл. 56,
ал. 1, се приспада от общия срок на лишаване
от свобода, който лицето трябва да изтърпи по
постановена от български съд присъда.
Принцип на особеността
Чл. 61. (1) Лице, предадено въз основа на
Европейска заповед за арест, не може да бъде
наказателно преследвано, съдено или задържа-
но в Република България за престъпление, из-
вършено преди предаването му, различно от
това, за което е издадена заповедта.
(2) Алинея 1 не се прилага, когато:
1. предаденото лице е имало възможност да
напусне територията на Република България и
не го е направило до 45 дни от окончателното
му освобождаване или се е завърнало отново на
нея, след като я е напуснало;
2. за престъплението не се предвижда наказа-
ние лишаване от свобода или доживотен затвор;
3. наказателното производство не изисква
вземане на мярка, която ограничава личната
свобода;
4. исканото лице се е отказало пред изпъл-
няващия орган от прилагане на принципа на
особеността едновременно с даване на съгла-
сие да бъде предадено в Република България;
5. след предаването му в Република България
исканото лице изрично се е отказало от прила-
гане на принципа на особеността за престъпле-
ния, извършени преди неговото предаване;
6. изпълняващият орган е дал съгласие прин-
ципът да не се прилага.