Държавен вестник, бр. 83, 2021 г., стр. 55

БРОЙ  83	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  55  
 
68 
Забележка: Разрешени са други комбинации от газове, при условие че газовете не 
реагират помежду си. 
2.2,2 Истинската концентрация на калибриращ и еталонен газ трябва да бъде в рамките 
на ± 2% от номиналната стойност. Всички концентрации на калибриращи и еталонни газове 
се дават на обемна база (обемни проценти или обемни ppm). 
2.2.3 Газовете, използвани за еталон и за калибриране, могат също да се получат с 
помощта на газови сепаратори (прецизни смесващи устройства) чрез разреждане с 
пречистен N2 или с пречистен изкуствен въздух. Точността на смесващото устройство 
трябва да бъде такава, че концентрацията на смесените калибровъчни газове да е в рамките 
на ± 2%.Такава точност предполага, че първичните газове, използвани за смесване, трябва да 
са с точност поне ± 1 %, проследима по национални или международни стандарти за газ. 
Проверката трябва да бъда направена в интервала от 15 до 50 % от пълния обхват за всяко 
едно калибриране, включващо използването на смесител-дозатор. По избор, устройството за 
смесване може да бъде проверено с инструмент, който е линеен, например, като се използва 
NO газ с CLD. Стойността на измервателния уред за газа за калибриране на обхвата трябва 
да се коригира с газ за калибриране на обхвата, който се подава директно към уреда. 
Устройството за смесване се проверява при използваните настройки и номиналната стойност 
се сравнява с измерената от уреда концентрация. Тази разлика трябва да бъде във всяка 
точка в рамките на ± 1% от номиналната стойност. Тази проверка на линейността на газовия 
разделител не трябва да се извършва с газов анализатор, който преди това е бил 
линеаризиран със същия газов разделител.  
2.2.4 Газовете за проверка на Кислородната интерференция трябва да съдържат пропан 
или метан с 350 ppmC ± 75 ppmC въглеводороди. Стойността на концентрацията трябва да 
се определи при допустимия толеранс на калибриращите газове, чрез хроматографски 
анализ на целите въглеводороди плюс примесите или чрез динамично смесване-дозиране. 
Азотът трябва да бъде доминиращият разтворител заедно с добавката от кислород.. 
Необходимите смеси са изброени в таблица 5. 
 
 
Таблица 5 
Газове за проверка на кислородните смущения 
 
Концентрация на О2
Баланс 
21 (20 to 22)
Азот 
10 (9 to 11)
Азот 
5 (4 to 6) 
Азот 
 
3. Работна процедура за анализатори и системата за пробовземане  
Процедурата за работа на анализаторите трябва да следва инструкциите на 
производителя за пускане и експлоатация на уреда. Минималните изисквания, дадени в 
раздели 4 до 9 трябва да бъдат включени. 
4. Тест за течове 
4.1 Извършва се тест за течове на системата. Сондата трябва да се разкачи от 
изпускателната система и краят да се запуши. Помпата на анализатора трябва да бъде 
включена. След първоначален период на стабилизиране всички разходомери трябва да 
отчитат нула. В противен случай линиите за вземане на проби се проверяват и грешката се 
коригира. 
4.2 Максимално допустимата скорост на изтичане  във вакуум трябва да бъде 0,5% от 
дебита в експлоатация за частта от системата, която се проверява. Потоците на анализатора 
и байпасните потоци могат да се използват за оценка на дебитите в употреба. 
 
69 
4.3 Друг метод е въвеждането на стъпкова промяна на концентрацията в началото на 
линията за вземане на проби чрез превключване от нулиращ към калибриращ газ . Ако след 
адекватен период от време показанията показват по-ниска концентрация в сравнение с 
въведената концентрация, това показва проблеми с калибрирането или изтичане. 
4.4 Други допускания могат да бъдат приемливи след одобрение от администрацията. 
5 Процедура за калибриране 
5.1 Сглобяване на инструмента 
     При сглобяването на инструмента той трябва да е калибриран и калибровъчните  криви да се 
проверят спрямо стандартните газове. Използват се същите дебити на газа, както при 
пробовземане от отработените газове. 
5.2 Време за загряване 
Времето за загряване трябва да бъде в съответствие с препоръките на производителя на 
анализатора. Ако не е посочено, се препоръчват минимум два часа загряване на 
анализаторите. 
5.3 NDIR и HFID анализатори 
Анализаторът NDIR се настройва, ако е необходимо. HFID пламъкът трябва да бъде 
оптимизиран, ако е необходимо. 
5.4 Калибриране 
5.4.1 Всеки нормално използван работен диапазон трябва да бъде калибриран. 
Анализаторите трябва да бъдат калибрирани не повече от 3 месеца преди да бъдат 
използвани за проверки или след като е извършен ремонт или промяна на системата, които 
могат да повлияят на калибрирането, или както е предвидено в 1.3.2.2. 
5.4.2 Чрез използване на пречистен синтетичен въздух (или азот) анализаторите на CO, 
CO2, NOx и O2 се настройват на нула. Анализаторът HFID се настройва на нула с помощта на 
пречистен синтетичен въздух. 
5.4.3 Подходящите калибровъчни газове се въвеждат в анализаторите, стойностите се 
записват и Калибрационната крива се установява. 
5.5 Установяване на Калибровъчна крива 
5.5.1 Общи насоки 
5.5.1.1 Калибровъчната  крива се определя от най-малко 6 точки за калибриране (с 
изключение на нулата), на приблизително еднакво разположени в работния диапазон от нула 
до най-високата стойност, очаквана по време на изпитването на емисиите, 
5.5.1.2 Калибровъчната крива се изчислява по метода на най-малките квадрати. Може 
да се използва най-подходящото линейно или нелинейно уравнение. 
5.5.1.3 Калибровъчните точки не трябва да се различават от най-подходящата линия с 
най-малки квадрати с повече от ± 2% от отчитането или ± 0,3% от пълния капацитет, което 
от двете е по-голямо. 
5.5.1.4 Настройката на нулата трябва да се провери отново и процедурата за 
калибриране да се повтори, ако е необходимо. 
5.5.1.5 Ако може да се докаже, че алтернативните методи за калибриране (например 
чрез компютър, електронно управляван превключвател на обхвата и т.н.) могат да дадат 
еквивалентна точност, тогава тези алтернативи могат да се използват при одобрение от 
Администрацията. 
6 Проверка на калибрирането