Държавен вестник, бр. 46, 2022 г., стр. 14

СТР.  14	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  46
оглед на видовете разрешителни за водополз­
ване. Дейността по изземването на инертни 
материали от р. Дунав е идентифицирана (и това 
е потвърдено в становището на министъра на 
околната среда и водите) като вид въздействие 
(„натиск“) с най-голяма тежест при оценка 
на морфологичните изменения, при което 
се получават деформации на речното легло, 
изменят се очертанията на бреговете, прави 
се преразпределение на дълбочините, изменя 
се площта на речната повърхност, изменят 
се скоростта на течението и разпределението 
є. Всичко това причинява въздействие върху 
биологичните елементи за качество и еколо­
гично състояние на повърхностните водни 
тела и обосновава определянето на таксата с 
оглед акумулиране на по-големи приходи за 
опазване на р. Дунав и за дейности за възста­
новяване на екологичното равновесие в резул­
тат от извършваната стопанска дейност и се 
насърчава опазването на бреговете на реките 
и намаляване на използването на природни 
ресурси за сметка на рециклирани материали, 
освен в случаите, когато чрез изземването на 
наносни материали се осигурява проводимос­
тта на реките (дейност, която е определена от 
чл. 138, ал. 4, т. 5 ЗВ като постоянна за защита 
от вредното въздействие на водите по смисъла 
на чл. 137 и е освободена с чл. 58, ал. 1, т. 4 от 
разрешителния режим при определени условия) 
и се постигат екологични цели. 
Затова да се разглеждат еднакво всички 
видове водоползване, респ. ползване на водни 
обекти, без да се отчитат спецификата на пот­
ребявания природен ресурс, видът и начинът 
на ползването му, екологичните последици от 
ползването му и връзката му с други природни 
ресурси, не би било екологосъобразно. Подобен 
подход би означавал (и съответно довел до) 
нерационално природоползване, нарушаващо 
не само чл. 15 от Конституцията, но и разпо­
редби от общото и специалното екологично 
законодателство (напр. принципите по чл. 3, 
т. 1 и 7 от Закона за опазване на околната 
среда). Прилагането на еднакъв критерий за 
определяне на таксите за отделните видове 
водоползване (изземване на наносни отложения 
или отнемане на води от водни повърхности), 
без да се отчита спецификата на природния 
ресурс, която предопределя и начина за неговото 
извършване, вкл. екологичните последици, би 
противоречало на конституционните принци­
пи и разпоредби относно околната среда и на 
принципите по чл. 192 ЗВ и по чл. 9 от Ди­
ректива 2000/60/ЕО. Поради същностните ха­
рактеристики на водите като общонационален 
и неделим ресурс възприетото законодателно 
разрешение таксата за ползване на воден обект 
за изземване на наносни отложения от река 
Дунав и водохранилищата да се определя на 
базата на разрешения обем за изземване, а не 
на реално събрания обем, защитава интересите 
на обществото и се гарантират конституционно 
защитени ценности, като опазването и възпро­
изводството на околната среда, поддържането 
и разнообразието на живата природа и ра-
зумното използване на природните богатства 
и ресурсите на страната (чл. 15), осигуряване 
на здравословна и благоприятна околна среда 
за гражданите (чл. 55) и едновременно с това 
се постига баланс със защита на свободната 
стопанска инициатива (чл. 19 от Конституция­
та), както и съответствие с правната уредба на 
ЕС. Подобен подход е приложение на принципа 
„замърсителят плаща“ с оглед на по-големия 
натиск върху околната среда. На този принцип 
се отдава по-голяма тежест при определяне 
на възстановяването на екологичните разходи 
по дейността по изземване на наносни отло­
жения предвид спецификата на дейността в 
сравнение с дейността по водовземане. Това е 
мярка за постигане на целите за добро състо­
яние на повърхностните водни тела съгласно 
чл. 4 от Рамковата директива за водите и 
като мярка по нейния чл. 11, т. 3, буква „б“, 
както и в съответствие с чл. 143, т. 1 ЗВ (за 
защита от вредното въздействие на водите се 
забранява нарушаването на състоянието на 
леглата, бреговете на реките и крайбрежните 
заливаеми ивици) са въведени нормативните 
промени в чл. 118ж, ал. 2 и 3 ЗВ и е създадена 
забрана за изземване на наносни отложения 
от водните обекти с изключение на р. Дунав 
и водохранилищата или за поддържането на 
проводимостта на речните легла.
По отношение на таксите по чл. 194 ЗВ 
изразът „защитава потребителя“ в чл. 19, ал. 2 
от Конституцията следва да се тълкува като 
изискване за осигуряване на благоприятно 
състояние на околната среда за потребителите 
на водни услуги при извършването на дейности 
по водоползване и ползване на водни обекти 
(в случая – на наносни отложения в р. Дунав 
и водохранилищата) от титулярите на разре­
шително, като таксите, които заплащат тези 
титуляри, следва да отчитат съотношението 
разходи – ползи за околната среда. В разреши­
телното, което се издава от компетентния орган, 
се прогнозира такъв обем ползване на наносни 
отложения, който би следвало едновременно 
да отговаря на икономическите интереси на 
получаващия разрешение и на екологичните 
интереси на обществото, свързани с разреша­
ване на допустимото антропогенно въздействие 
върху околната среда с оглед на недопускане 
на прекомерно природоползване. 
Обективните различия между ползването 
на воден обект (в частност чрез изземване на 
наносни отложения) и водовземането (с отне­
мане на води от водните обекти) обосновават 
и различия в основата, размера или начина 
на изчисляване на дължимите държавни так­
си. Поради това от гледна точка на неговия 
предмет и материално съдържание ползването 
на воден обект (в частност чрез изземване на