Държавен вестник, бр. 102, 2025 г., стр. 14

СТР.  14	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  102
държавната власт не противоречи на пред­
ставителното осъществяване чрез парламен­
тарното управление.
6. Имам резерви към разбирането, че 
„пряко осъществяване на държавната власт 
от суверена“ се осъществява и чрез „избори“: 
изборите (когато са демократични) са механи­
зъм именно за представително осъществяване 
на държавната власт – като „една от двете 
основни форми на осъществяване на държав­
ната власт с равностоен конституционен ранг“.
Посочените дотук разпоредби от ЗПУГ 
разглеждам именно като приложение на раз­
поредбата на чл. 1, ал. 2, изр. второ от Кон­
ституцията и което е по-съществено – ясно 
изражение на разбирането на законодателя за 
нейния дух и нейните принципи. Към други 
разпоредби от ЗПУГ обаче имам резерви, 
които излагам нататък.
В обобщение изразявам виждане, че е необхо­
димо КС винаги недвусмислено да потвърждава 
въплътеното в Конституцията разбиране за 
народния суверенитет и за ролята на референду­
ма като една от основните форми за неговото 
демократично осъществяване.
ІІІ. Относно правомощията на Народното 
събрание по отношение на внесено пред­
ложение за произвеждане на национален 
референдум
Конституцията предоставя право да участ­
ват в допитвания до народа на българските 
граждани (които са навършили 18 години, не 
са поставени под запрещение и не изтърпя­
ват наказание лишаване от свобода – чл. 42, 
ал. 1). Народното събрание е компетентно да 
определя със закон организацията и реда за 
произвеждане на референдуми (чл. 42, ал. 2)11 
и е изпълнило това свое конституционно за­
дължение с приемането на действащия ЗПУГ. 
За уплътняване на регулативния потенциал 
на чл. 1, ал. 2, изр. второ от КРБ и в изпъл­
нение на предвиденото в чл. 42, ал. 2 от КРБ 
конституционно задължение, законодателят е 
приел закон, който необходимо урежда реда 
за осъществяването на това основно право на 
суверена12. Решения за произвеждане на нацио­
нален референдум е компетентно да приема 
11 Оставям настрана въпроса имат ли правно 
значение и какво различията в употребените в 
Конституцията изрази („допитвания до народа“ в 
ал. 1 и „референдуми“ в ал. 2) и разликите между 
изчерпателно предвидените в ЗПУГ „форми за 
пряко участие“ (на гражданите, при това „при“ 
осъществяване на държавната, а и на „местната“ 
власт)…
12 Намирам за спорно доколко изобщо може да се 
говори за конституционно допустимо определяне 
в закон на „условия“ за осъществяването на на­
родния суверенитет.
единствено Народното събрание (чл. 84, т. 4). 
Неговата компетентност обаче според мен е 
рамкирана от разпоредбата на чл. 10, ал. 2 от 
ЗПУГ, която въплъщава заложения в чл. 1, 
ал. 2 от КРБ принцип на народния суверенитет.
1. Конституцията не определя изрично кой 
може да поиска/предизвика непосредствено 
осъществяване на държавната власт от народа 
(т.е. произвеждане на референдум). Законът 
(в чл. 10, ал. 1) уточнява, че „предложение 
до Народното събрание за произвеждане на 
национален референдум може да бъде напра­
вено от не по-малко от една пета от народните 
представители; Президента на Републиката13; 
Министерския съвет; не по-малко от една 
пета от общинските съвети в страната; ини­
циативен комитет на граждани с избирателни 
права, събрал не по-малко от 200 000 подписа 
на граждани с избирателни права“. Намирам 
за спорно посочването на последно място на 
гражданите (като част именно от суверена – за 
разлика от всички други субекти). Незави­
симо от това тази разпоредба ясно урежда 
възможност суверенът, именно чрез само част 
от съставляващите го граждани, да може да 
поиска („предложи“) прилагане на механизма 
за пряко осъществяване от него на властта.
Без очевидно да произтича от Конститу­
цията, Законът закрепва два вида гражданска 
инициатива за референдум, които условно ще 
определя като „тясна“ и „широка“. В случая 
на „тясна инициатива“ – предложение от поне 
200 000 граждани с избирателни права14 – На­
13 Намирам повод да подчертая, че изписването 
на „президента“/„президента на Република Бълга­
рия“ с малка буква е не просто нелепо, а напълно 
несъвместимо със самата идея за значението на 
основните държавни органи и конституционния 
им статус. Същото се отнася и за изписването на 
„министър“ или на „главния прокурор“. Абсурдно 
е с главна буква да се изписва наименованието на 
коя да е държавна агенция, но не и на посочените 
централни държавни органи или на „обмудсмана“. 
Настоятелно приканвам Института по български 
език към БАН спешно да измени своята практика 
в изпълнение на своята кодифицираща компе­
тентност. 
Добавям и че смятам за кощунствено с малка 
буква да се изписват също свети за българската 
национална психология думи като „Отечество“.
14 Впрочем законът не уточнява дали правото на 
инициатива е предоставено само на български 
граждани, респ. с какви „избирателни права“ – оче­
видно става дума за активно избирателно право, 
но дали само за парламентарни избори (в които 
нямат право на глас лица, които не са български 
граждани), или за всякакви избори (което включва 
и гражданите на ЕС, които при определени усло­
вия имат право – при това както активно, така и 
пасивно – да участват в местни избори, както и в 
избори за Европейски парламент).