Държавен вестник, бр. 95, 2002 г., стр. 6

С Т Р .  6
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  95
тизирано предприятие по отношение собствени-
те му вземания. Дадена е възможност да се уп-
ражни правото в определен срок. Без значение е
продължителността на срока, защото конститу-
ционни изисквания по отношение на сроковете
не съществуват. Многообразието им в правото—
давностни, преклузивни, срокове за упражняване
на процесуални права, срокове за ограничаване
на определени лични права в наказателното пра-
во и др., и зависимостта им от многообразието и
развитието на съответните общствени отноше-
ния, за които те са предназначени, обуславя раз-
личията в тяхната продължителност.
10. Конституционният принцип за правова-
та държава по чл. 4, ал. 1 означава наличието
на ред, правила при упражняването на властта.
Държавата е правова, когато се управлява спо-
ред Конституцията и законите. Законите от своя
страна следва да са ясни, точни и непротиворе-
чиви на Конституцията.
Оспореният § 6а, както вече е отбелязано,
не противоречи на чл. 17, ал. 3 и 5 и на чл. 19,
ал. 2 от Конституцията. Разпоредбата урежда
определени правоотношения, които поради про-
вежданата приватизация се нуждаят от допъл-
нително регламентиране именно за да се спази
посоченият принцип. Създадено е законово
правило за решаване на наложени от живота
потребности, които засягат всички правни су-
бекти от сферата на приватизацията, непосред-
ствено или косвено свързани с нея. Поради това
разпоредбата на § 6а не противоречи и на чл. 4,
ал. 1 от Конституцията.
Справката с протоколите от пленарните за-
седания сочи, че оспорената разпоредба на 14
май 1996 г. е приета при спазване изискванията
на чл. 81 и 88 от Конституцията.
В заключение изводът, който се налага, е, че
с оспорената разпоредба на § 6а от ПЗР на
ЗППДОбП (отменен) и включена в разпоред-
бата на § 17, ал. 6 от действащия ЗПСК не са
нарушени посочените от вносителите или дру-
ги конституционни норми.
По изложените съображения съгласно чл. 22,
ал. 1 ЗКС искането, основано на разпоредбата на
чл. 149, ал. 1, т. 2 от Конституцията, следва да се
отхвърли, поради което Конституционният съд
Р Е Ш И :
Отхвърля искането на съдебен състав от
Върховния касационен съд, четвърто граждан-
ско отделение, за обявяване противоконститу-
ционност на § 6а от преходните и заключител-
ните разпоредби на Закона за преобразуване и
приватизация на държавни и общински пред-
приятия (обн., ДВ бр. 38 от 1992 г.; посл. изм.,
бр. 42 от 2001 г.; отменен) и на § 17, ал. 6 от пре-
ходните и заключителните разпоредби на дей-
стващия Закон за приватизация и следпривати-
зационен контрол (ДВ, бр. 28 от 2002 г.).
Съдията Христо Данов е подписал решени-
ето с особено мнение.
Председател: Христо Данов
Особено мнение
на конституционния съдия  по к.д. № 5 от 2002 г.
Христо Данов
Смятам, че постановеното днес решение по
к.д. № 5 от 2002 г. е неправилно по следните
съображения:
1. Срокът, предвиден в разпоредбата на § 6а
от ПЗР на ЗППДОбП, е преклузивен, а не дав-
ностен. Следователно с неспазването му по
силата на действието на самия закон той се
погасява и престава да съществува. В това от-
ношение ми се струва, че поддържаната теза, че
се касае до давностен срок, е неоснователна.
Давността не се прилага служебно и поради това
обявяването на погасяване на вземанията на
кредиторите става именно по силата на самия
закон, а не по инициативата на длъжника.
2. Вземанията представляват част от право-
то на собственост по смисъла на чл. 17, ал. 3 от
Конституцията и в тази насока са изричните
мотиви на Решение № 2 от 2000 г. (ДВ, бр. 29
от 2000 г.), мотивите на което споделям. В тази
насока е и статията на д-р ю.н. Павел Стефа-
нов (Понятието “собственост” според Консти-
туцията, бр. 6 от 2001 г., сп. “Съвременно пра-
во”). Това е основно право, което не може да
бъде нарушавано.
3. По силата на разпоредбата на чл. 19, ал. 2
от Конституцията законът трябва да създава
еднакви правни условия за стопанска дейност
на всички граждани и юридически лица. С Ре-
шение № 19 от 1993 г. (ДВ, бр. 4 от 1994 г.) Кон-
ституционният съд е приел дословно следно-
то: “по силата на чл. 86 от Конституцията
Народното събрание има право да приема за-
кони по всякакви въпроси, без да са предвидени
каквито и да било условия или изисквания по
техния предмет и съдържание, стига да не са
в противоречие с общите принципи и правила
на Конституцията”.
В мотивите и т.2 на диспозитива на решени-
ето си Конституционният съд изрично е при-
ел, че “при упражняването на частната собс-
твеност всички правни субекти са равнопос-
тавени”. Смятам това решение за основно за
решаване на този казус сега и не виждам защо
следва да се отстъпва от него. При това разпо-
редбата на чл. 19, ал. 2 от Конституцията е
основно право в устройството на правовата
държава, което именно по силата на това ре-
шение ограничава възможностите на Народ-
ното събрание да създава закони, които му
противоречат. Стопанската целесъобразност,
която очевидно е водила законодателя при
създаването на тази норма, не може да бъде
основание за неспазване на основните изиск-
вания на Конституцията.
Това основно право не може да бъде дероги-
рано със закон и да се създават неравноправни
отношения между отделните стопански субек-
ти в страната ни. В случая се погасяват по сила-
та на закон вземания, представляващи част от
собствеността на даден субект, което е равно-