Държавен вестник, бр. 64, 2025 г., стр. 41

БРОЙ  64	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  41   
та изричен отхвърлителен диспозитив не е 
необходим, за да бъде запазена непроменена 
правната действителност.
Това разрешение в Конституцията е кри­
тикувано в доктрината от редица автори, 
включително бивши конституционни съдии, 
но въпросът не е дали то е добро, или е въз­
можно и по-добро. Въпросът е каква е била 
волята на конституционния законодател при 
приемането на Конституцията. Тази воля в 
автентичния є смисъл е зачитана неотклон­
но в практиката на Конституционния съд до 
2023 г. включително. За първи и единствен път 
Конституционният съд приема, че след като 
искане за обявяване на неконституционност 
на закон не е уважено поради непостигане на 
изискуемото от Конституцията мнозинство, 
е допустимо разглеждането и произнасяне­
то по ново искане със същото съдържание 
по к.д. № 15/2023 г. По него е допуснато за 
разглеждане по същество същото искане, 
отхвърлено поради непостигане на мнозин­
ството, необходимо за уважаването му по к.д. 
№ 17/2018 г. В определението за допускане на 
разглеждането на повторното искане обаче 
не е изследвана волята на конституционния 
законодател в протоколите от проведените 
обсъждания при приемането на Конститу­
цията от Великото Народно събрание, не е 
обсъдена практиката на Конституционния съд 
до този момент, нито е направен анализ на 
разпоредбата на чл. 151 от Основния закон.
Възприемането на изискване всяко реше­
ние – позитивно или негативно, да се взема 
с не по-малко от седем гласа в едната или 
другата посока, означава да не се взема 
решение, докато не бъде постигнато такова 
мнозинство. Това е възможен вариант, но ако 
бъде избран той, означава неразумно дълго 
време и дори вечно въпросът да остава висящ. 
Конституционният законодател очевидно не 
е имал такава цел.
Възможността да бъде отклонено искането, 
ако не може да бъде постигнато в разумен 
срок съгласие в едната или другата посока 
на поне седем съдии, с възможност за пре­
разглеждане по последващо искане означава 
да се позволи преразглеждане при създава­
нето на нова конюнктура. Това не избягва 
възможността въпросът да остава неразрешен 
неразумно дълго време и дори вечно, но за 
да бъде възприето такова разрешение, е не­
обходима изрична нова уредба в Конститу­
цията, позволяваща Конституционният съд да 
откаже конституционно правосъдие поради 
неспособността си да формира мнозинство 
за неуважаване на искането. Такава воля у 
конституционния законодател също не може 
да бъде намерена.
Липсата на срок за оспорването на консти­
туционосъобразността на актове на Народното 
събрание и на президента цели да осигури 
възможността за поправяне, рано или късно, 
на едно противоконституционно състояние. 
Възможността за преразглеждане без край 
във времето обаче, при междувременното 
задължение на всички да прилагат оспорения 
акт, няма нищо общо с посочената цел. Нещо 
повече. Възможността за постановяване на 
друго по съдържание решение от Конститу­
ционния съд след липсата на произнасяне по 
предходно искане поражда правна нестабил­
ност и неравно третиране на адресатите на 
оспорвания акт.
По изложените съображения съдиите Бела­
зелков, Тонева и Колев приемат, че поредното 
искане следва да бъде отклонено без други 
мотиви. Аргументите, черпени от удачите и 
неудачите при практическото приложение на 
запазилите действието си разпоредби, имат 
значение за правилното и точното тяхно 
тълкуване и приложение в обществената 
практика.
Съдиите Павлина Панова, Надежда Джеле­
пова, Атанас Семов, Красимир Влахов, Янаки 
Стоилов, Соня Янкулова, Сашо Пенов и Не­
вин Фети намират исканията за допустими.
Съдиите Павлина Панова, Надежда Дже­
лепова, Атанас Семов, Красимир Влахов, 
Янаки Стоилов, Соня Янкулова, Десислава 
Атанасова, Сашо Пенов и Невин Фети из­
лагат следните съображения по съществото 
на исканията:
Съдиите Павлина Панова, Атанас Семов, 
Янаки Стоилов, Соня Янкулова, Сашо Пенов и 
Невин Фети потвърждават напълно изложено­
то в Решение № 13 от 2024 г. по к.д. № 1/2024 г. 
относно противоконституционността на ос­
порените и по настоящото дело разпоред­
би, включително изложеното в раздел А
на това решение относно особеностите на 
един закон за изменение и допълнение на 
Конституцията и на референтната консти­
туционна рамка, по отношение на която 
следва да се извърши преценката за неговата 
конституционосъобразност.
Предметът на к.д. № 1/2024 г. и на к.д. 
№ 38/2024 г. по отношение на разпоредбите 
на § 2, 3, § 7, т. 1 и § 8 ЗИД на Конституцията 
е един и същ. Референтната конституционна 
рамка, с оглед на която Конституционният съд 
се произнася по настоящото дело, е частично 
променена предвид правните последици от 
Решение № 13 от 2024 г., защото едновремен­
но действат изменени и запазили действието 
си конституционни разпоредби. Поради това 
съдиите не възпроизвеждат изложеното в 
това решение становище за противоконсти­
туционност, а само го допълват, където е 
необходимо.