Държавен вестник, бр. 30, 2013 г., стр. 57

БРОЙ  30	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  57  
Писмени становища по делото са постъпили 
от министъра на правосъдието и от Института 
за модерна политика. Министърът на право­
съдието поддържа, че оспореното решение е 
конституционосъобразно, защото дейността на 
комисията е изцяло насочена към органите на 
изпълнителната власт, което е в пределите на 
конституционните правомощия на парламента, 
и разгледани самостоятелно трите отделни 
дейности – помилване, опрощаване на несъби­
раеми държавни вземания и  предоставяне на 
българско гражданство, засягат осъществяването 
на изпълнителната власт. Институтът за модерна 
политика намира искането за неоснователно 
по съображения, че предметът и задачите на 
създадената с оспореното решение временна 
парламентарна комисия не съставляват упражня­
ване на контролни функции спрямо държавния 
глава; предметът на дейност на комисията не 
включва осъществяване на парламентарен кон­
трол, а проучване на определени фактически и 
правни положения, практики и взаимодействия 
между структурите на изпълнителната власт; 
персоналният обхват на проучването е изрично 
определен и работата на комисията не може да 
се третира като упражняване на парламентарен 
контрол. Останалите заинтересовани страни не 
са представили становища.
Конституционният съд, като прецени дово­
дите в искането и в постъпилите становища, 
както и писмените доказателства по делото, 
прие следното:
С оспореното Решение от 16.05.2012 г. на 
41-вото Народно събрание е създадена Вре­
менна парламентарна комисия за проучване на 
фактите и обстоятелствата, свързани с действия 
и инициативи на длъжностни лица от органи на 
изпълнителната власт, при и по повод помилване, 
опрощаване на несъбираеми държавни взема­
ния, и даване и възстановяване на българско 
гражданство и освобождаване и лишаване от 
него през периода януари 2002 – януари 2012 г. 
Решението е прието от Народното събрание 
след постановяване от Конституционния съд на 
Решение № 6 от 11.04.2012 г. по к. д. № 3/2012 г. 
(ДВ, бр. 31 от 20.04.2012 г.), с което е обявено 
за противоконституционно приетото от 41-вото 
Народно събрание Решение от 15.02.2012 г. за 
избиране на Временна парламентарна коми­
сия за проучване на нормативните основания, 
фактите и обстоятелствата при помилване, 
опрощаване на несъбираеми държавни взема­
ния, и даване и възстановяване на българско 
гражданство и освобождаване и лишаване от 
него през периода 22 януари 2002 г. – 22 януари 
2012 г. (ДВ, бр. 15 от 21.02.2012 г.). В решение­
то съдът е приел, че дейността на временната 
парламентарна комисия е вид парламентарен 
контрол, доколкото Конституцията определя 
парламентарния контрол като правомощие на 
Народното събрание, което се отнася единствено 
до дейността на излъченото от него правителство. 
В искането се твърди, че оспореното решение 
на Народното събрание противоречи на Основния 
закон, тъй като по същество има същото съдър­
жание и преследва същата цел като Решението 
от 15.02.2012 г. на Народното събрание, обявено 
за противоконституционно от Конституционния 
съд, а именно осъществяването на парламен­
тарен контрол върху бившите президент и ви­
цепрезидент, поради което по своята същност 
оспореното Решение от 16.05.2012 г. е „ново 
издание“ на обявеното за противоконституционно 
Решение от 15.02.2012 г. Вносителите на искането 
поддържат, че двете решения обхващат един и 
същи период и имат едно и също съдържание с 
припокриване на 95 % от текстовете, като един­
ствената разлика е в думите „длъжностни лица 
от органи на изпълнителната власт“. Посочват 
също, че  парламентарната комисия, създадена 
с оспореното решение, е правоприемник на 
обявената за противоконституционна комисия, 
защото изрично е предвидено архивът є да се 
предостави на новосъздадената комисия. Според 
вносителите на искането Народното събрание не 
се съобразява с решението на Конституционния 
съд, което е задължително, и по този начин се 
нарушават принципите на правовата държава 
(преамбюла, чл. 4, ал. 1 от Конституцията и 
Решение № 6 от 11.04.2012 г. по к. д. № 3/2012 г. 
на Конституционния съд). Вносителите считат, 
че  подобна временна парламентарна комисия 
може да изисква становища от отделни граждани, 
в т.ч. от президента и вицепрезидента. Наруша­
ва се и принципът за разделение на властите, 
тъй като само Конституционният съд може да 
контролира актовете на президента. Народните 
представители, отправили искането, твърдят, че 
оспореното решение предвижда комисията да 
изследва мотивите, нормативните основания 
и обстоятелствата за издаване на указите за 
помилване, което противоречи на чл. 5, ал. 1 
и 2, чл. 98, т. 9, 11 и 12 от Конституцията и на 
Решение №  6 от 11.04.2012 г. по к. д. № 3/2012 г. 
В парламентарния контрол се включват пра­
вомощията на правителството, а не тези на 
президента, поради което оспореното решение 
противоречи и на чл. 8, чл. 98, чл. 117, чл. 149, 
ал. 1, т. 2 от Конституцията и на цитираното 
решение на Конституционния съд. На последно 
място в искането се поддържа, че парламен­
тарният контрол се осъществява от парламента 
върху „изпълнителната власт, която е на власт в 
момента“, а не върху отминали събития, поради 
което оспореното решение противоречи и на 
чл. 62, ал. 1 и чл. 79, ал. 2 от Конституцията.
С определение от 4.07.2012 г. Конституцион­
ният съд е допуснал искането за разглеждане по 
същество и е конституирал като заинтересовани 
страни по делото Народното събрание, прези­
дента на Република България, Министерския 
съвет, министъра на правосъдието, Висшия 
адвокатски съвет, Съюза на юристите в Бълга­
рия, Института за модерна политика, Центъра 
за изследване на демокрацията и Българския 
Хелзинкски комитет.