Държавен вестник, бр. 101, 2015 г., стр. 73

БРОЙ  101	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  73  
– Липса на обвързаност на финансирането с 
качеството и резултатите;
– Липса на капацитет за оценка на здрав-
ните технологии с цел гарантиране на 
достъп само до доказали своята клинична 
ефективност технологии.
Осигуряването на ефективни механизми за 
устойчиво финансиране на здравната система е 
ключов фактор за реализиране на по-широката 
програма на реформиране и преориентиране 
на системата към променящите се здравни 
потребности.
През последните години повишаващите 
се разходи за здравеопазване поставят пред 
управленските институции в цял свят се-
риозни предизвикателства. В много страни 
относителният дял на здравния бюджет като 
процент от БВП е по-голям откогато и да 
било. Редица здравни системи не успяват да 
удържат разходите, а финансовият натиск още 
повече затруднява постигането на точен баланс 
между потребности и ресурси и осигуряването 
на адекватна социална защита. Нарастването 
на разходите се определя предимно от пред-
лагането, в т.ч. на нови методи за лечение 
и технологии, както и от повишаващите се 
очаквания и изисквания на хората за защита 
от рискове за здравето и достъп до високока-
чествено медицинско обслужване.
България не се различава от общата тен-
денция на устойчиво нарастване на здравните 
разходи. По международни сравнения общите 
разходи на правителството на България, съ-
отнесени към БВП (усилието на разходите) 
и общите приходи, съотнесени към БВП 
(усилието на приходите), са малко над сред-
ните стойности в сравнение с други страни 
със сходни доходи. Между 1995 г. и 2014 г. 
правителството е увеличило дела от бюджета 
си, изразходван за здравеопазване, от 8,5 на 
12 процента. 
В сравнение със страни със сходни иконо-
мически показатели това е малко над средните 
стойности, което показва, че България дава 
по-голям приоритет на здравеопазването в 
рамките на разпределението на бюджета.
Едновременно с това социологическите 
проучвания на бюджета на домакинствата в 
България показват, че частните разходи също 
нарастват прогресивно. Високото равнище на 
плащания със собствени средства значително 
ограничава финансовата защита на всички, 
като се отразява особено неблагоприятно на 
най-бедните слоеве.
Анализът на динамиката в разходите за 
здравеопазване и здравно-демографските 
показатели за състоянието на населението 
показват ясно, че устойчивото нарастване 
на средствата за здраве не се съпътства от 
съответно подобрение на показателите за 
здравето на гражданите.
Силното увеличаване на разходите в здрав-
ната система, съчетани с тенденциите на пазара 
на труда и брутния вътрешен продукт, харак-
теризиращи се със застой в приходите, водят 
до все по-големи дефицити в държавния дял 
на бюджета за здравеопазване. Според меж-
дународни анализатори10 България, подобно 
на други страни, и в бъдеще ще продължи 
да бъде подложена на силен натиск да уве-
личава средствата за здравеопазване. Макар 
че част от този натиск се дължи на вътрешно 
присъщи неефикасности в сегашната система, 
много от факторите са външни за системата 
на здравеопазването, като застаряването на 
населението, нарастването на хроничните 
заболявания, техническия прогрес, свързан с 
въвеждането на нови медицински и други тех-
нологии, и др. Степента, до която България се 
справя с тези различни видове натиск, зависи 
както от общите фискални фактори в страна-
та, така и от решенията на правителството в 
сферата на определянето на приоритетите в 
здравеопазването. 
Това налага в системата на здравеопазва-
нето да бъдат предприети сериозни реформи, 
които следва да се планират в контекста на 
настоящата и вероятно бъдещата макроиконо-
мическа и по-специално фискална ситуация. 
Анализът на състоянието на финансира-
нето в България10 показва, че намирането на 
фискално пространство в бюджета за увели-
чаване на разходите за здравеопазване, без 
да се застрашава икономическата стабилност, 
ще бъде трудно. От теоретична гледна точка 
фискалното пространство може да възникне от: 
• Повишени държавни приходи; 
• Увеличен държавен дълг; 
• По-високи равнища чуждестранна помощ; 
• Промяна на приоритетите между сек-
торите; 
• Повишена ефикасност на съществуващи 
разходи; 
• Инфлационни финанси.
Допълнителното фискално пространство от 
повишаващи се държавни приходи в България 
се очаква да бъде твърде скромно поради 
предвижданията за реален годишен икономи-
чески растеж до 2020 г. от 1,5 – 2,5 % и вече 
големите усилия за събиране на приходи.
Продължаващият отрицателен фискален 
баланс и натискът да се контролират равнищата 
на дълга се очаква да се запазят до 2020 г., 
ограничавайки изразходването на средства и 
вземането на заеми от правителството. 
Чуждестранната помощ също не е жиз-
неспособен или устойчив вариант предвид 
равнището на тези приходи в България и 
ограничените възможности за достъп до 
структурните фондове на ЕС в контекста на 
финансовата перспектива 2014 – 2020 г. за 
финансиране на проекти в здравеопазването.