Държавен вестник, бр. 98, 2005 г., стр. 18

С Т Р .  18
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  98
Член 9
Мерки срещу корупцията
1. В допълнение към мерките по член 8 от
тази конвенция всяка държава—страна по кон-
венцията, по подходящ начин и в съответствие
със своята правна система предприема законо-
дателни, административни или други ефектив-
ни мерки с цел насърчаването на почтеността и
предотвратяването, разкриването и наказване-
то на корупцията.
2. Всяка държава—страна по конвенцията,
следва да предприеме мерки за гарантиране на
ефективното функциониране на съответните є
органи по предотвратяване, разкриване и на-
казване на корупцията сред длъжностните лица,
включително осигуряване на необходимата са-
мостоятелност на тези органи, за да се избегне
нежелателно влияние върху техните действия.
Член 10
Отговорност на юридическите лица
1. Всяка държава—страна по конвенцията, в
съответствие с принципите на националното си
право предприема мерките, необходими за въ-
веждане на отговорност на юридическите лица
за участие в тежки престъпления, в които са
замесени организирани престъпни групи, а също
и за престъпленията, предвидени в съответст-
вие с членове 5, 6, 8 и 23 на тази конвенция.
2. В съответствие с правните принципи на
държавите—страни по конвенцията, отговор-
ността на юридическите лица може да бъде на-
казателна, гражданска или административна.
3. Тази отговорност се предвижда независи-
мо от наказателната отговорност на физичес-
ките лица, извършили престъпленията.
4. Всяка държава—страна по конвенцията, в
частност гарантира, че юридическите лица, ко-
ито са подведени под отговорност в съответст-
вие с този член, подлежат на ефективни, пропор-
ционални и възпиращи наказателни или нена-
казателни санкции, включително и парични.
Член 11
Наказателно преследване, присъди и санк-
ции
1. Всяка държава—страна по конвенцията,
следва да гарантира, че извършването на пре-
стъпление, предвидено в съответствие с члено-
ве 5, 6, 8 и 23 на тази конвенция, се санкцио-
нира, като се взема предвид тежестта на пре-
стъплението.
2. Всяка държава—страна по конвенцията,
се стреми да гарантира, че дискреционните
правомощия, предвидени във вътрешното є
законодателство във връзка с наказателното
преследване на лица за престъпления по кон-
венцията, се упражняват с оглед увеличаване
ефективността на правозащитните мерки по
отношение на тези престъпления, като се от-
чита и необходимостта от ограничаване из-
вършването на такива престъпления.
3. В случай на престъпление, предвидено в
съответствие с членове 5, 6, 8 и 23 от тази кон-
венция, всяка държава—страна по конвенция-
та, предприема необходимите мерки в съответ-
ствие с националното си законодателство и при
зачитане правата на защитата, за да гарантира,
че условията във връзка с решението за осво-
бождаване по време на делото или на обжалва-
нето са съобразени с необходимостта от гаран-
тиране присъствието на обвиняемия на послед-
ващите стадии на наказателното производство.
4. Всяка държава—страна по конвенцията,
осигурява нейните съдилища или други компе-
тентни власти да са запознати с тежкия харак-
тер на престъпленията, предмет на конвенция-
та, и да се съобразяват с това обстоятелство при
евентуално предсрочно освобождаване или ос-
вобождаване с изпитателен срок на лица, осъ-
дени за извършването на такива престъпления.
5. Всяка държава—страна по конвенцията,
определя по силата на вътрешното си законо-
дателство в случаите, които счете за уместно,
по-продължителен срок, през който може да
бъде образувано наказателно производство за
някое от престъпленията по тази конвенция,
като срокът допълнително се удължава в слу-
чаите, когато извършителят се е укрил от пра-
восъдието.
6. Разпоредбите на тази конвенция не на-
кърняват принципа, че правото за установява-
не състава на престъпленията по конвенция-
та, както и на полагащите се средства за юри-
дическа защита и правните принципи, гаран-
тиращи законосъобразното поведение, принад-
лежи на съответните държави—страни по кон-
венцията, като престъпленията се преследват
и наказват в съответствие с вътрешното им
законодателство.
Член 12
Изземване и конфискация
1. Държавите—страни по конвенцията, във
възможно най-голямата степен в рамките на соб-
ствената си правна система приемат необходи-
мите мерки за извършване на конфискация на:
а) облагите от престъпления по конвенция-
та или недвижимо имущество на стойност, съ-
ответстваща на тези облаги;
б) имущество, оборудване или други помощ-
ни средства, използвани или предназначени за
използване при извършване на престъпления
по конвенцията.
2. Държавите—страни по конвенцията, при-
емат необходимите мерки, които позволяват
извършване на идентификация, проследяване,
замразяване и изземване на обектите по ал. 1
на този член, с оглед последваща конфискация.
3. В случаите, когато облагите от престъпле-
ние са били частично или изцяло преобразува-
ни или превърнати в друг вид движимо или
недвижимо имущество, мерките по този член
се прилагат по отношение на това имущество.