Държавен вестник, бр. 41, 2013 г., стр. 4

СТР.  4	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  41
2. Ако не могат да се създадат незабавно служ­
би по трудова медицина за всички начинания, 
всяка държава-членка следва да изготви планове 
за учредяването на такива служби след консул­
тации с най-представителните организации на 
работодатели и работници, където съществуват.
3. Всяка държава-членка следва да посочи в 
първия доклад за прилагането на Конвенцията, 
подаден по член 22 от Устава на Международна­
та организация на труда, плановете, изготвени 
съгласно алинея 2 от настоящия член, и следва 
в следващи доклади да посочи напредъка по 
тяхното приложение.
Член 4
Компетентната власт следва да се консултира 
с най-представителните организации на рабо­
тодатели и на работници, където съществуват, 
относно мерките, които трябва да се предприемат, 
за да има резултат от разпоредбите в настоящата 
Конвенция.
Част II. Функции
Член 5
Без да влияе на отговорностите на всеки ра­
ботодател относно здравето и безопасността на 
работниците на работното място и с необходимото 
внимание към необходимостта участниците да 
участват по въпроси относно здравето и безопас­
ността, службите по трудова медицина следва да 
изпълняват онези от следните функции, които 
отговарят на трудовите рискове в предприятието:
(a) определяне и оценка на рисковете от опас­
ности за здравето на работното място;
(б) проучване на факторите в работната среда и 
работните практики, които влияят на здравето на 
работниците, в това число санитарни помещения, 
столова и настаняване, там, където тези условия 
се предоставят от работодателя;
(в) предоставяне на съвети относно планира­
нето и организацията на работата, в това число 
организирането на работните места, избора, 
поддръжката и условията на оборудването и 
веществата, които се използват в работата;
(г) участие в разработването на програми 
за подобряване на работните практики, както 
и тестване и оценка на здравните аспекти на 
ново оборудване;
(д) предоставяне на съвети относно здраве­
то, безопасността и хигиената и ергономиката 
и индивидуалното и колективното защитно 
оборудване;
(е) наблюдение на здравето на работниците 
във връзка с работата;
(ж) насърчаване адаптирането на работата 
спрямо работника;
(з) допринасяне към мерките на професио­
нална рехабилитация;
(и) сътрудничество при предоставянето на 
информация, обучение и образование в областите 
на безопасност и здраве при работа, хигиена и 
ергономика;
(й) организиране на първа помощ и лечение 
по спешност;
(к) участие в анализи на трудови злополуки 
и професионални заболявания.
Част III. Организация
Член 6
Учредяването на служби по трудова медицина 
се урежда: 
(a) със закони и разпоредби; или
(б) с колективни споразумения или с други 
договорености между работодатели и работни­
ци; или 
(в) по друг начин, одобрен от компетентните 
власти след консултация с представителни орга­
низации на работодатели и работници.
Член 7
1. Службите по трудова медицина могат да се 
организират като служба за отделно предприятие 
или като служба за няколко предприятия, както 
и по-уместно.
2. Съгласно националните условия и практи­
ки службите по трудова медицина могат да се 
организират от:
(a) съответните предприятия или групи от 
предприятия;
(б) публични власти или официални служби;
(в) осигурителни институции;
(г) други органи, оторизирани от компетент­
ните власти;
(д) комбинация от горепосочените.
Член 8
Работодателят, работниците и техните пред­
ставители, където съществуват, следва да си 
сътрудничат и да участват в изпълнението на 
организационните и други мерки, свързани със 
службите по трудова медицина, равноправно. 
Част IV. Условия на работа
Член 9
1. Съгласно националните закони и практики 
службите по трудова медицина трябва да бъдат 
мултидисциплинарни. Съставът на персонала 
следва да се определя от естеството на задъл­
женията, които се изпълняват.
2. Службите по трудова медицина следва да 
изпълняват функциите си с останалите служби 
в предприятието.
3. Следва да се прилагат мерки съгласно 
националните закони и практики, които да 
гарантират адекватно сътрудничество и коор­
динация между службите по трудова медицина, 
и когато е уместно, други органи, ангажирани 
в предоставянето на здравни услуги.
Член 10
Персоналът, осигуряващ услуги по трудова 
медицина, следва да се ползва с професионална 
независимост от работодатели, работници и 
техните представители, където съществуват, 
във връзка с функциите, посочени в член 5.
Член 11
Компетентната власт следва да определи ква­
лификациите, които се изискват за персонала, 
който предоставя услуги по трудова медицина 
според естеството на задълженията, които тряб­
ва да се изпълняват, и съгласно националните 
закони и практики.