Държавен вестник, бр. 102, 2010 г., стр. 18

СТР.  18	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  102
за предсрочно прекратяване на мандата и 
Конституцията и законът го прави. Това ясно 
положение обаче не означава невъзможност 
да се постави въпросът дали може чрез закон 
да се прекрати предсрочно мандатът на орган, 
респ. на неговите членове, извън изрично по­
сочените основания. Първо, в случаите, когато 
Конституцията изрично урежда основания­
та, и, второ, когато Конституцията посочва 
мандатът и неговата продължителност да се 
определят от закон. Когато мандатността е 
установена от закона и той дава уредбата на 
срока на мандата, прекратяването ще стане 
на основанията, посочени в закона, щом като 
общо Конституцията му е делегирала правото 
да установи мандат и в определена степен и 
рамки е дала и насоките на законовото уреж­
дане. Правната уредба не може да бъде само 
и единствено конституционна. Може дори да 
е установено конституционно правомощие за 
цялостно уреждане със закон на обществе­
ните отношения – израз на активна намеса 
на държавата в обществените отношения и 
процеси чрез законодателството (Решение № 6 
от 2000 г., к.д. № 8 от 2000 г.; Решение № 15 
от 1993 г., к.д. № 17 от 1993 г.; Решение № 21 
от 1996 г., к.д. № 19 от 1996 г.; Решение № 33 
от 1998 г., к.д. № 30 от 1998 г.). Въпросът за 
предсрочно прекратяване на мандат е обсъж­
дан от Конституционния съд. Констатира се 
зависимост на срока на мандата от предос­
тавените на държавния орган правомощия и 
връзката между тях (Решение № 3 от 1992 г., 
к.д. № 30 от 1991 г. – относно освобождаване 
на магистрати). Няма съмнение, че индиви­
дуалните мандати могат да се прекратяват 
предсрочно на изрично посочени основания. 
Това са установени обективни факти или ос­
тавка. Възникването на тези обстоятелства 
(правопрекратяващи основания) води до едни 
и същи последици – прекратяване на мандата, 
независимо от органа, който е оправомощен да 
прекрати мандата – Решение № 10 от 1999 г., 
к.д. № 36 от 1998 г. 
Уредбата на предсрочното прекратяване 
на мандата е разнообразна и с различия за 
различните органи.
Конституцията посочва изрично основания 
(чл. 72 от Конституцията) за предсрочно пре­
кратяване на мандата на народен представител 
по време на легислатурата на Народното съ­
брание, в чийто състав е избран. Макар това 
да не е казано изрично, изтичането на срока 
или прекратяването на легислатурата на На­
родното събрание независимо от причините за 
това означава край на индивидуалния мандат 
на народния представител, а удължаването на 
пълномощията на Народното събрание – удъл­
жава индивидуалните правомощия на народни­
те представители. Вън от изрично посочените 
основания за прекратяване на пълномощията 
на народен представител остава например 
поставянето под запрещение, посочената в 
чл. 97, ал. 1, т. 2 от Конституцията „трайна 
невъзможност да изпълнява правомощията 
си поради тежко заболяване“ (основание, 
предвидено за президента изрично в чл. 97 
от Конституцията), няма и разпоредба, по­
добна на формулираната в чл. 148, ал. 1, т. 4 
от Конституцията за конституционен съдия. 
Мандатът на народните представители, пре­
зидента и вицепрезидента започва от избора. 
Те полагат и клетва. Обсъждана е връзката 
мандат – клетва за хипотезата на отказ от 
полагане на клетва и последицата от това за 
мандата – персонален и на колективния ор­
ган. Изразено е становище, че ако повече от 
половината избрани народни представители 
не положат клетва, парламентът не би бил 
конституиран, а с това и пълномощията на 
народния представител биха били имагинерни. 
Затова неполагането на клетвата засяга както 
правомощията, така и мандата на народния 
представител. Мандатът е опразнен от съдър­
жание и следва да се сметне, че се прекратя­
ва. „Правните последици би трябвало да са 
сходни с правните последици на оставката“. 
Конституцията не установява срока на 
правомощия на правителството – зависи от 
доверието на парламента. Но предвижда прави­
телство в оставка. В чл. 111 от Конституцията 
са уредени общо основанията за предсрочно 
прекратяване на мандата на Министерския 
съвет. Няма отделна разпоредба за прекра­
тяване мандата на министър-председателя. 
Ако основанията смърт и оставка можем да 
извлечем от чл. 111, остава въпросът дали 
те са единствените персонални основания за 
прекратяване на пълномощията му. И дали 
всички проблеми ще се решат на базата на 
оставката, има ли задължение министър-пред­
седателят да подаде оставка или ще се тръгне 
към процедура на вот на недоверие. Това е 
важно, защото във всички случаи, когато се 
прекрати индивидуалният му мандат, ще се 
стигне до прекратяване мандата на правител­
ството, който поначало би следвало да съвпада 
с легислатурата на Народното събрание. 
Що се отнася до съдебната власт, разпо­
редбата на чл. 129, ал. 3 от Конституцията 
не употребява понятието „мандат“, но за 
председателя на Върховния касационен съд, 
председателя на Върховния административен 
съд и главния прокурор е предвиден срок 
от седем години за заемане на длъжността, 
като предсрочно освобождаване от длъжност 
става на основанията, посочени изрично в 
изр. 2 на същата алинея. В чл. 130, ал. 8, 
т. 1 – 4 от Конституцията в основанията за 
предсрочно прекратяване на мандата на из­
борните членове на Висшия съдебен съвет не 
е посочена смъртта, но има дисциплинарно 
освобождаване от длъжност, нещо различно 
от посоченото в чл. 129, ал. 3, т. 5 от Кон­