Държавен вестник, бр. 95, 2006 г., стр. 4

С Т Р .  4
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  95
“Чл. 83. (1) Чужденците, на които е разреше-
но постоянно пребиваване в Република Бълга-
рия, се ползват с медицинска помощ по чл. 81 и
82 наравно с българските граждани.
(2) Редът за достъп до медицинска помощ
на лицата по ал. 1 се определя с наредбата по
чл. 81, ал. 3.
(3) Чуждестранните студенти и докторанти,
приети за обучение във висши училища и научни
организации у нас по реда на Постановление № 103
на Министерския съвет от 1993 г. за осъществя-
ване на образователна дейност сред българите в
чужбина (обн., ДВ, бр. 48 от 1993 г.; попр., бр. 52
от 1993 г.; изм., бр. 54 от 1995 г., бр. 20 от 1996 г.,
бр. 38 и 73 от 1999 г., бр. 101 от 2002 г. и бр. 89 от
2004 г.) и Постановление № 228 на Министерс-
кия съвет от 1997 г. за приемане на граждани на
Република Македония за студенти в държавните
висши училища на Република България (обн., ДВ,
бр. 42 от 1997 г.; изм., бр. 72 от 1999 г. и бр. 101 от
2002 г.), се ползват с медицинска помощ по чл. 81
и 82 наравно с българските граждани.
(4) Чужденците, които пребивават продължи-
телно или краткосрочно в Република България
или преминават транзитно през нея, заплащат
стойността на оказаната им медицинска помощ
по цени, определени от лечебното заведение, при
условия и по ред, регламентирани с наредба на
министъра на здравеопазването, министъра на
външните работи и министъра на правосъдието.
(5) Чужденците, които пребивават краткос-
рочно в страната или преминават транзитно през
нея, са длъжни да имат сключена здравна оси-
гуровка или застраховка, покриваща разходите
за лечение и болничен престой за времето на
пребиваване в страната, доколкото друго не е
предвидено в международен договор, по който
Република България е страна.
(6) В случаите, при които задължителната
застраховка по ал. 5 се сключва при влизане в
страната, общите условия, минималната заст-
рахователна сума, минималната застраховател-
на премия и редът се определят с наредба на
Министерския съвет.
(7) Разпоредбите на ал. 4—6 не се прилагат
за чужденци, които пребивават продължител-
но или краткосрочно в Република България и
за които се прилагат правилата за координация
на системите за социална сигурност по смисъла
на § 1, т. 22 от допълнителната разпоредба на
Закона за здравното осигуряване.
(8) Редът за достъп до медицинска помощ в
Република България на лицата по ал. 7 се опре-
деля с наредбата по чл. 81, ал. 3.”
§ 15. Законът влиза в сила от деня на обнарод-
ването му в “Държавен вестник”, с изключение
на § 2, 3, 4, 5, 6, 7 и 10, които влизат в сила от деня
на влизане в сила на Договора за присъединяване
на Република България към Европейския съюз.
Законът е приет от 40-то Народно събрание
на 9 ноември 2006 г. и е подпечатан с официал-
ния печат на Народното събрание.
Председател на Народното събрание:
Георги Пирински
70665
УКАЗ № 457 
На основание чл. 98, т. 4 от Конституцията
на Република България
П О С Т А Н О В Я В А М :
Да се обнародва в “Държавен вестник” За-
конът за данъците върху доходите на физичес-
ките лица, приет от ХL Народно събрание на 9
ноември 2006 г.
Издаден в София на 21 ноември 2006 г.
Президент на републиката: Георги Първанов
Подпечатан с държавния печат.
Министър на правосъдието: Георги Петканов
ЗАКОН
за данъците върху доходите на физическите
лица
Ч А С Т  П Ъ Р В А
ОБЩИ ПОЛОЖЕНИЯ
Г л а в а  п ъ р в а
ПРЕДМЕТ И ОБЕКТ НА ОБЛАГАНЕ
И ДАНЪЧНО ЗАДЪЛЖЕНИ ЛИЦА
Предмет на закона
Чл. 1. Този закон урежда облагането на до-
ходите на физическите лица, включително от
дейност като едноличен търговец.
Обект на облагане
Чл. 2. Обект на облагане по този закон са
доходите на местните и чуждестранните физи-
чески лица.
Данъчно задължени лица
Чл. 3. Данъчно задължени лица по този
закон са:
1. местните и чуждестранните физически
лица, които са носители на задължението за
данъци по този закон;
2. местните и чуждестранните лица, задъл-
жени да удържат и внасят данъци по този
закон.
Местни физически лица
Чл. 4. (1) Местно физическо лице, без оглед
на гражданството, е лице:
1. което има постоянен адрес в България,
или
2. което пребивава на територията на Бълга-
рия повече от 183 дни през всеки 12-месечен
период, или
3. което е изпратено в чужбина от българ-
ската държава, от нейни органи и/или органи-
зации, от български предприятия, и членовете
на неговото семейство, или
4. чийто център на жизнени интереси се на-
мира в България.
(2) За целите на ал. 1, т. 2 лицето се смята за
местно за годината, през която пребиваването
надхвърли 183 дни. Денят на излизане и денят
на влизане в страната се смятат поотделно за
дни на пребиваване в страната.