Държавен вестник, бр. 56, 2022 г., стр. 17

БРОЙ  56	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  17  
не се засяга правомощието на ВСС да осъ-
ществява самостоятелно кадровата политика 
на съдебната власт, а се предоставя право на 
избор на административните ръководители и 
техните заместници, без да се допуска заоби-
каляне на конкурсното начало като надежден 
и ефективен механизъм за вътрешнослужебна 
селекция при преместване и повишаване на 
кадрите в съдебната система. 
Поради това Конституционният съд намира, 
че атакуваната разпоредба не противоречи на 
Конституцията.
По отношение на закриването на спе-
циализираните съдилища и прокуратури, 
прехвърлянето на функции, осъществявани 
от специализираните структури до тяхното 
закриване, прекратяването на конкурсните и 
атестационните процедури, правоприемството 
на специализирания наказателен съд, опреде-
лянето на подсъдността на престъпленията, 
попадащи в юрисдикцията на специализирания 
наказателен съд, както и сроковете за влизане 
в сила на отделни параграфи на ЗИДЗСВ – § 3, 
4, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 19, 20, 21, 
22, 23, 24, 25, 26, 27, 29, 30, 31, 33, 35, 36, 37, 38, 
39, 40, 41, 42, 43, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63, 64, 65, 
66 и 67 ПЗР на ЗИДЗСВ:
Разпоредбата на § 43 ПЗР на ЗИДЗСВ гласи: 
„С влизането в сила на този закон Специализи-
раният наказателен съд, Апелативният специ-
ализиран наказателен съд, Специализираната 
прокуратура и Апелативната специализирана 
прокуратура се закриват.“
Вносителят излага аргументи за проти-
воконституционност на това законодателно 
решение и на свързаните с него изменения в 
ЗСВ, Закона за специалните разузнавателни 
средства, Закона за мерките срещу изпирането 
на пари, Закона за електронните съобщения, 
Закона за Европейската заповед за разследва-
не, Закона за българските лични документи 
и Закона за противодействие на тероризма, 
които пораждат правен ефект само във връзка 
с § 43 ПЗР на ЗИДЗСВ и нямат самостоятелно 
значение извън него. 
Според главния прокурор ЗИДЗСВ (ДВ, 
бр. 32 от 26.04.2022 г.), не гарантира защита-
та на правата на гражданите, юридическите 
лица и държавата, което противоречи на 
чл. 117, ал. 1 от Конституцията. Той твърди, 
че реализирането на това конституционно 
изискване предполага стабилност, сигурност, 
последователност, предвидимост и избягване 
на излишни сътресения в правораздаването, 
които са и стълбове на правовата държава 
по чл. 4, ал. 1 от Конституцията. Посочва и 
практика на Конституционния съд, съгласно 
която този принцип изисква при съставяне-
то на законите да се търсят справедливи и 
социално оправдани решения. В искането е 
направен и извод, че макар преструктури-
рането на съдебната власт да е въпрос на 
законодателна целесъобразност, ЗИДЗСВ не 
постига необходимия баланс и справедливост, 
както и защита на правата на участниците в 
наказателните производства. Според главния 
прокурор закриването на специализираните 
наказателни съдилища и прокуратури, на-
правено без внимателен анализ, представлява 
намеса в независимостта на съдебната власт 
(чл. 117, ал. 2 от Конституцията), нарушава 
принципа на разделение на властите (чл. 8 
от Конституцията) и не гарантира защита на 
правата на страните в противоречие с прин-
ципа на справедливостта. Тази необоснованост 
според вносителя произтича от липсата на ар-
гументи относно отпадането на целта, с която 
са създадени специализираните наказателен 
съд, прокуратура и следствени органи, или на 
реални доводи срещу тяхната необходимост 
и полезност. Посочва, че нуждата от тяхното 
съществуване не е отпаднала и закриването им 
е вредно за стабилността на правораздаването, 
като се създават трудно преодолими проблеми 
в нарушение на чл. 4, ал. 1 и чл. 117, ал. 2 от 
Конституцията.
Конституционният съд намира за необхо-
димо да напомни някои основни моменти от 
своята практика по отношение на специали-
зираното правосъдие и в частност на специ-
ализираното наказателно правосъдие.
На съдебната власт в Конституцията е пос-
ветена самостоятелна глава – глава шеста, а в 
чл. 119, ал. 1 от Основния закон са изброени 
видовете съдилища и е посочена основната им 
функция – да правораздават. По своята същ-
ност правораздаването е присъща дейност на 
държавата, чиято концентрация в съдилищата е 
проявление на съвременната правова държава. 
При нейното осъществяване съдът, съставен от 
професионални и независими съдии, се явява 
гарант за защита на правата и интересите 
на правните субекти и за законосъобразното 
осъществяване на публичната власт (Решение 
№ 6 от 2018 г. по к. д. № 10/2017 г.). 
Правораздаването като функция на съдили-
щата е израз на разбирането за правовата държа-
ва, основано на отричане на абсолютната власт 
на държавата, на признаване на господството 
на правото, на гаранции и закрила на лична-
та и политическата свобода чрез разделяне, 
ограничаване и балансиране при упражняване 
на държавната власт (Решение № 6 от 2018 г. 
по к. д. № 10/2017 г.). В правовата държава е 
недопустимо правораздавателната функция да 
се осъществява от извънредни съдилища, така 
както е изяснено в Решение № 10 от 2011 г. по 
к. д. № 6/2011 г. – такива, които не прилагат 
общоустановените правила, съдържащи се в 
материалните и процесуалните закони, и се 
състоят от съдии, които са назначени не по 
установените за цялата съдебна система ус-
ловия и ред. Конституционният законодател 
е въвел изрична забрана за създаването на