Държавен вестник, бр. 31, 2004 г., стр. 23

Б Р О Й  31
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  23
в) Ефективност на лечението е налице при дос-
тигане на горните стойности при над 75 % от бол-
ните в диализната структура, които са на диализно
лечение над 3 месеца.
7.2. Скрининг на хранителния статус.
Скрининг на хранителния статус по биохимич-
ни, антропометрични данни и диетични дневници
се извършва на 6 месеца.
7.3. Лечение на малнутрицията.
Болните с доказана (при извършване на скри-
нинга) малнутриция подлежат на лечение с пер-
орално или парентерално суплементиране.
7.4. Педиатрична диализа.
Показателите за ефективност на лечението,
установени за възрастни, се считат за минимално
изискуеми при лечението на деца.
8. Трансмисивни инфекции при диализно лечение
8.1. Универсалните мерки за сигурност трябва
да бъдат спазвани във всички диализни структури.
8.2. Ваксинация и тестуване на пациентите.
а) След регистрирането в кабинета за профи-
лактика и лечение на напреднала ХБН пациенти-
те се ваксинират срещу хепатит В.
б) Всички пациенти на диализно лечение тряб-
ва да са ваксинирани срещу хепатит В.
в) Развилите имунитет трябва да бъдат ревак-
синирани на всеки 5 години. Пациентите с лош
отговор на ваксинацията трябва да бъдат ревакси-
нирани след 1 и на всеки 5 години.
г) При неотговарящите се прави повторна вак-
синация.
д) Тестуване за HbsAg и НСV антитела се из-
вършва на всеки 6 месеца, а за HIV—ежегодно.
При пациентите, развили имунитет срещу НВV,
HbsAg се изследва ежегодно. Изследвания се пра-
вят по-често при клинични индикации.
е) Изследването се провежда след информира-
но съгласие от пациента. Отказалите следва да се
третират като инфектирани.
ж) На инфектираните пациенти не може да се
отказва диализно лечение.
з) Ваксинирането и реваксинирането в горните
случаи се извършва от диализната структура.
8.3. Диализно лечение при носители на транс-
мисивни инфекции.
Носителите на хепатит В трябва да бъдат диа-
лизирани на отделни апарати, при възможност
в отделни помещения. За носителите на хепатит С
се препоръчва да бъдат диализирани на отделни
апарати, които след всяка процедура да бъдат над-
лежно дезинфекцирани, включително и повърх-
ността им. HIV положителните пациенти трябва
да бъдат диализирани в отделни помещения и апа-
ратите да бъдат третирани както при хепатит С.
8.4. Диализен персонал и трансмисивни ин-
фекции.
Персоналът, работещ в контакт с пациенти,
апарати и материали, използвани при диализа,
трябва да бъде ваксиниран срещу хепатит В. Скри-
нинг за HCV и HIV на персонала не е необходим.
Изследване се провежда при индикации.
8.5. Контрол на инфекциите със Стафилоко-
кус ауреус.
а) Всички диализни структури задължително
разработват план за контрол и борба със стафило-
коковата инфекция и метицилин-резистентни и
други мултирезистентни щамове. Планът се раз-
работва в следните основни насоки: скрининг за
назално носителство; профилактични мерки; ан-
тибиотична терапия на инфектираните; обучение
на персонала и пациентите с акцент върху поддър-
жане на личната хигиена; изолация на носителите
на метицилин-резистентни щамове, приети в диа-
лизната структура.
б) При диализните пациенти се провежда скри-
нинг за назално стафилококово носителство на
всеки 6 месеца.
в) При пациентите, които се диализират с вре-
менен съдов достъп, се извършва щателна дезин-
фекция на катетъра с подходящ дезинфектант (по
възможност на йодна основа) с оглед профилакти-
ка на инфекции.
г) На всички хемодиализни пациенти, назални
носители на Стафилококус ауреус, се провежда
санираща терапия с интраназално прилагане на 2 %
мупироцин, последвана от продължително едно-
кратно седмично прилагане на същия препарат.
д) На пациентите на перитонеална диализа се
прилага 2 % мупироцин върху кожата около пери-
тонеалния катетър, ежедневно или през ден, като
част от рутинните грижи за предотвратяване на
инфекция на кожния отвор.
е) На пациентите на перитонеална диализа,
които са назални носители на Стафилококус ауре-
ус, се провеждат редовно 5-дневни курсове с 2 %
мупироцин интраназално на всеки 4 седмици.
9. Сърдечно-съдов риск при диализно болните
а) За пациентите, които са на диализно лечение
повече от три месеца, се препоръчва постигане на
стойности на артериалното налягане 140/90 mm Hg.
(При пациенти на лечение с хемодиализа това
се отнася за стойностите на преддиализното на-
лягане.)
б) При всички диализни пациенти се провежда
ехокардиография на всеки 6 месеца или при кли-
нични индикации.
в) На пациентите с доказана сърдечна недоста-
тъчност се прилага лечение с АСЕ инхибитор и
ниска доза бета-блокер, ако няма противопоказа-
ния за такова лечение.
г) Пациентите, които имат анамнестични дан-
ни за миокарден инфаркт, мозъчен инсулт, пери-
ферна съдова болест, нестабилна стенокардия или
при които е извършена коронарна реваскулариза-
ция, се лекуват с ниски дози аспирин, АСЕ инхиби-
тор, бета-блокер и статин, ако няма контраинди-
кации за такова лечение. Дозите на АСЕ инхиби-
тора и бета-блокера трябва да бъдат максимално
толерираните от пациента.
10. Сърдечно-съдов риск при деца на диализно
лечение
а) Артериалното налягане се поддържа в гра-
ниците на две стандартни отклонения от средното
за здрави деца за съответната възраст и пол.
б) Регулярно се изследва нивото на холестерол и
триглицериди при всички деца на диализно лечение.
11. Анемия при хронична бъбречна недоста-
тъчност
Таргетният хемоглобин при пациенти с ХБН в
преддиализния стадий и на диализно лечение тряб-
ва да бъде над 110 g/l. Той трябва да бъде достигнат