Държавен вестник, бр. 1, 2008 г., стр. 5

Б Р О Й  1
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  5
Не може да бъде приета и тезата, че възмож-
ностите, които дават чл. 107 и 184 ЗЕ, стоят из-
вън сферата на защитата на потребителя, така
както тя е определена в Закона за защита на
потребителите. Конституцията в чл. 19, ал. 2
категорично и недвусмислено изисква правната
уредба на условията за осъществяване на сто-
панска дейност да бъде така изградена и органи-
зирана, че да защитава потребителя. Тя няма
предвид, че защитата на потребителя се изчерп-
ва с приемането на специален Закон за защита
на потребителите, а застава на позицията, че
когато създава и гарантира еднакви правни ус-
ловия за осъществяване на стопанска дейност,
законът трябва да защитава потребителя.
Въз основа на изложените съображения се
приема, че разпоредбите на чл. 107 и 184 ЗЕ в
частта им досежно думите “крайни снабдите-
ли” противоречат на чл. 19, ал. 2 от Конститу-
цията и следва да бъдат обявени за противокон-
ституционни.
В подкрепа на искането се излагат и съобра-
жения, основаващи се на актове на Европейс-
ката общност. Тези съображения, както и сам
искателят сочи, не почиват на норми, които не
могат да бъдат основание за противоконститу-
ционност на атакуваните разпоредби, поради
което посочените съдии не намират за необхо-
димо да вземат отношение и по тях.
Съдиите Емилия Друмева, Благовест Пунев
и Димитър Токушев приемат следното:
Според атакуваните разпоредби на ЗЕ с пре-
пращане към чл. 237, буква “к” ГПК се пред-
вижда облекчен ред за събиране на вземанията
на доставчиците на ел. енергия и на природен
газ за оказваните услуги по този закон от неиз-
правни длъжници въз основа на несъдебно из-
пълнително основание—извлечение от сметка.
Посочената процедура се оспорва от омбудсма-
на като създаваща неравнопоставеност между
доставчици и потребители на електрическа
енергия и природен газ и необосновани приви-
легии в полза на първите.
Позоваването на нарушаване на принципа
за гарантиране на еднакви правни условия за
стопанска дейност не е относимо директно към
защитата на правата на потребителите на услу-
гите на доставчиците на електрическа енергия
и природен газ, а към пазарната свобода на сто-
панските субекти, макар че тя рефлектира със
създадените от нея условия за конкуренция
върху подобряване качеството на потребление-
то. Това са обаче защитните икономически
механизми на свободния пазар, а не правните
средства за защита на потребителя, които има
предвид чл. 19, ал. 2 от Конституцията.
Принципът за гарантиране на еднакви прав-
ни условия за стопанска дейност визира отно-
шенията между производителите на стоки и
услуги, а не тези между производител и потре-
бител. Затова преценката за конституционосъ-
образност следва да акцентира върху защитата
на правата на потребителя въпреки връзката
между нея и стопанската дейност според чл. 19,
ал. 2 от Конституцията. Тази връзка обаче не
означава идентичност на двете дейности, ма-
кар че те се осъществяват едновременно, а пред-
полага минимизиране на негативния ефект от
осъществяване на тази по производството на
стоки и услуги, който може да се изрази и в
засягане правата на потребителя.
Обсъждането на конституционосъобразност-
та на оспорените разпоредби и в контекста на
принципа за гарантиране на еднакви правни ус-
ловия за стопанска дейност, макар че липсва пряка
връзка между неговото съблюдаване и защитата
на правата на потребителите, се налага от това,
че в искането на омбудсмана нарушаването на
чл. 19, ал. 2 от Конституцията се свързва и в двете
насоки с облекчения ред за събиране на вземани-
ята на доставчиците на електрическа енергия и
природен газ от длъжниците, потребяващи пре-
доставените от тях услуги. Този ред е мотивиран
от спецификата на енергийния отрасъл и от осо-
беностите на стопанската дейност по доставка на
енергия и поради това не може да се третира като
създаващ привилегирована позиция на енергий-
ните дружества по отношение на останалите сто-
пански субекти и неравноправно положение на
потребителите на енергийните услуги.
Енергийните дружества, притежаващи поло-
жението на естествени монополи (регионални и
отраслови), имат задължението, а не привиле-
гията да доставят енергия на всички потребите-
ли, тъй като се касае до всеобщо предлагана
услуга, от която зависи общото качество на
живота в обществото и сигурността на отделни-
те потребители на тази услуга. Посоченото об-
стоятелство определя и специфичния режим на
работа на енергийните доставчици, при който
трябва да се осигури непрекъснатост на процеса
на енергоснабдяване. Това налага да се обезпечи
бърза възвръщаемост на вложените средства по
производството на услугата, за да не бъде нару-
шен или дори прекъснат този процес, т.е. моти-
вира ускорена реализация на икономическия
резултат от стопанската дейност на тези пред-
приятия, които не биха могли да изпълнят ефек-
тивно функциите си, ако се декапитализират
поради забавяне заплащането на енергийната
услуга от нейните потребители. Тази цел се пос-
тига чрез облекчения ред на събиране вземани-
ята на доставчиците на електроенергия и приро-
ден газ от техните неизправни длъжници въз
основа на извлечение от сметка по чл. 237, буква
“к” ГПК, към който препращат оспорените раз-
поредби на чл. 107 и 184 ЗЕ. С това се избягва
провеждане на осъдителен исков процес за реа-
лизация на тези вземания, което би отложило
тяхната събираемост във времето.
Преценката за спазване на принципа за гаран-
тиране на еднакви правни условия за стопанска
дейност трябва да се направи, като се изхожда от
изтъкнатите специфични особености на енергий-
ния отрасъл и осъществяваната от него стопанс-
ка дейност по предоставяне на енергийни услуги,
т.е. от условията, които са присъщи само за този
отрасъл. Ако при тези условия стопанските су-
бекти в енергетиката се намират в еднакво прав-
но положение, по отношение на тях е спазен прин-