Държавен вестник, бр. 51, 2006 г., стр. 113

Б Р О Й  51
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  113
—определяне на загубите от изпарения след
изключването на загрят двигател;
—определяне на загубите от денонощните тем-
пературни разлики.
Добавени са масите на емисиите въглеводоро-
ди при изключване на загрелия двигател и от загу-
бите от денонощни температурни разлики, за да се
получи крайният резултат от изпитването.
3. Превозно средство и гориво
3.1. Превозно средство
3.1.1. Превозното средство е в добро техничес-
ко състояние и с пробег не по-малък от 3000 km,
преди да бъде подложено на изпитване. Система-
та за управление на емисиите от изпаряване да е
свързана и да е функционирала правилно за пери-
ода на употреба, а активният въглен(-и) да е бил
използван нормално, без да е бил обект на непра-
вилно прочистване или зареждане.
3.2. Гориво
3.2.1.* Използва се подходящо еталонно гори-
во, посочено в приложение № 13.
4. Изпитвателно оборудване за проверка на
емисиите от изпаряване
4.1. Динамометричен стенд
Динамометричният стенд да отговаря на изис-
кванията по приложение № 4, част 1.
4.2. Камера за измерване на емисиите от изпа-
ряване
Камерата за измерване на емисии от изпарява-
не да е газонепропусклива правоъгълна измерва-
телна камера, в която се затваря ПС по време на
изпитването. Превозното средство да е достъпно
от всички страни и камерата да е газонепропуск-
лива, когато е херметически затворена, в съответ-
ствие с част 2. Вътрешната повърхност на камера-
та да е непромокаема и да не реагира с въглеводо-
роди. Системата за поддържане на температурата
да контролира температурата на въздуха в каме-
рата със средно отклонение ± 1 К, за да се спази
предписаното отношение температура/време по
време на изпитването.
Системата за управление се регулира за ста-
билно поддържане на постоянна температура, с
минимални разлики около средната стойност и
малки отклонения по отношение на желаната про-
дължително поддържана температура на околна-
та среда. Температурата на вътрешната повърх-
ност е не по-ниска от 278 К (5 °С) и не по-висока от
328 К (55 °С) по всяко време на денонощното из-
питване за емисии.
Конструкцията на стените е такава, че осигуря-
ва равномерно разсейване на топлината. Темпера-
турите на вътрешните повърхности са не по-ниски
от 293 К (20 °С)  и не по-високи от 325 К (52 °С) по
време на изпитването за изключен в загрято със-
тояние двигател.
За да се постигне приспособяване към измене-
нията на обема, дължащи се на температурни про-
мени, може да се използва камера с променлив
или с фиксиран обем.
4.2.1. Камера с променлив обем
* Номерацията отговаря на директивите на Ев-
ропейския съюз.
Камерата с променлив обем се разширява и
свива в зависимост от температурните промени на
количеството на въздуха в нея. Има два начина за
приспособяване към измененията на вътрешния
обем: с подвижен панел (-и) или с буфер. При из-
ползване на буфер вътре в камерата се раздува или
се свива непромокаема(-и) торба(-и) в съответст-
вие с измененията на вътрешното налягане, чрез
обмяна на външен за камерата въздух. Всяка кон-
струкция за приспособяване на обема да поддържа
целостта на камерата, както е определено в част 2,
над определения температурен обхват.
Всеки начин за приспособяване на обема да
ограничава разликата между вътрешното наляга-
не на камерата и барометричното налягане до
максимална стойност от + 5 kPa.
Камерата да се затваря при определен обем.
Камерата с променлив обем да се приспособява
към промяна с ± 7 % от номиналния є обем (виж
т. 2.1.1, част 2), като се отчитат измененията на
температурата и барометричното налягане по вре-
ме на изпитването.
4.2.2. Камера с фиксиран обем
Камерата с фиксиран обем се конструира с твър-
ди панели, които да поддържат постоянен обем и
да отговарят на следните изисквания:
4.2.2.1. Камерата е с изходящ отвор за премина-
ващия въздушен поток, през който се изтегля въз-
духа с малък, но постоянен дебит по време на из-
питването. Може да има входящ отвор за възду-
шен поток, осигуряващ баланс между изходящия и
входящия въздух. Входящият въздух се филтрира с
активен въглен за създаване на относително пос-
тоянно въглеводородно ниво. Всеки метод за прис-
пособяване на обема да поддържа разликата меж-
ду вътрешното налягане в камерата и барометрич-
ното налягане в рамките 0—5 hPa.
4.2.2.2. Оборудването позволява измерване на
масата на въглеводородите във входящите и изхо-
дящите потоци с точност от 0,01 g. Може да се
използва система за вземане на проби с торби за
събиране на пропорционални проби от въздуха,
напускащ или постъпващ в камерата. Като алтер-
натива входящите и изходящите потоци може да
се анализират постоянно с пламъчно-йонизацио-
нен детектор (FID) и да се интегрират с резултати-
те от измерванията на потоците с цел осигуряване
на непрекъснато регистриране на масата на изтег-
лените въглеводороди.
4.3. Системи за анализ
4.3.1. Анализатор на въглеводородите
4.3.1.1. Атмосферните характеристики в каме-
рата се следят със сензор на въглеводороден де-
тектор тип FID. Газовата  проба се взема от сред-
ната точка на една от страничните стени или пок-
рива на камерата и всеки отклонен поток да бъде
върнат в камерата, препоръчително непосредст-
вено след смесващия вентилатор.
4.3.1.2. Анализаторът на въглеводороди да има
време за реакция в 90% от последното отчитане,
по-малко от 1,5 s. Неговата стабилност трябва да
е по-добра от 2 % от пълната скала при нулата и 80
± 20 % от пълната скала за период, по-голям от
15 min за всички работни обхвати.