Държавен вестник, бр. 68, 2003 г., стр. 56

С Т Р .  56
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  68
Процесуалният представител на заинтересу-
ваната страна—министъра на отбраната, иска
от съда да отхвърли жалбата като неосновател-
на по съображения, че въведените в обжалва-
ната наредба забрани за регистрация на мотор-
ните превозни средства са целесъобразни, а
оттам и законосъобразни.
Върховният административен съд—5-членен
състав, като извърши проверка на допустимост-
та и основателността на жалбата, намира, че тя
е допустима за разглеждане, тъй като на осно-
вание чл. 5, т. 1 и чл. 23 от Закона за Върховния
административен съд обжалваният акт е дей-
стващ нормативен акт, издаден от министър, и
е основателна по следните съображения:
I. По искането за обявяване на незаконосъоб-
разността на чл. 1, ал. 1 от наредбата относно
думата “условията”.
С разпоредбата на чл. 140, ал. 2 ЗДвП зако-
нодателят е делегирал правомощие на минис-
търа на вътрешните работи, съгласувано с ми-
нистъра на транспорта и съобщенията и минис-
търа на отбраната, да определи с наредба реда
за регистриране, отчет, пускане в движение и
спиране от движение на моторните превозни
средства и ремаркетата, теглени от тях. С об-
жалваната наредба министърът на вътрешните
работи освен реда е регламентирал и условия-
та, на които трябва да отговарят моторните
превозни средства, за да бъдат регистрирани.
Определянето на реда за извършването на
една правнорегламентирана дейност означа-
ва да се регламентира процедурата, последо-
вателността от действия и срокове, които тряб-
ва да бъдат извършени и спазени от адресати-
те, до които тя се отнася—заявители и длъж-
ностни лица, за да бъде постигнат крайният
резултат—в случая регистрирането на мотор-
но превозно средство и издаването на свиде-
телство за регистрация, а определянето на ус-
ловията за извършването на същата дейност
означава да се регламентират материалните
предпоставки, хипотезите, съвкупността от
изисквания, при наличието или липсата на
които може да стане това. Оттук следва и из-
водът, че това са две различни понятия, с раз-
лично съдържание и в този смисъл регламен-
тирането на “реда” за извършването на даде-
на дейност става с процесуалноправни норми,
а регламентирането на “условията”—с мате-
риалноправни норми.
Следователно, след като министърът на
вътрешните работи не е бил оправомощен от
закона да регламентира материалните предпос-
тавки, изискванията, на които трябва да отго-
варят моторните превозни средства и ремарке-
тата, теглени от тях, за да бъдат регистрирани
от “КАТ—Пътна полиция” при съответните ре-
гионални дирекции на вътрешните работи, а е
имал задължението да регламентира само реда,
по който да се извършва тази регистрация, той
е излязъл извън компетентността си, поради
което и думата “условията”, употребена в чл. 1,
ал. 1 от наредбата, се явява незаконосъобразна
и следва да се отмени като такава.
II. По искането за обявяване на незаконосъ-
образността на чл. 8, ал. 1, т. от 1 до 5 от
наредбата.
Законът за движението по пътищата в чл. 143,
ал. 3 предвижда само една забрана за регистра-
ция на пътните превозни средства—на такива с
подменен, заличен или повреден идентифика-
ционен номер, докато не бъде установен автен-
тичният идентификационен номер, поставен от
производителя. Тази забрана е уредена и в раз-
поредбата на чл. 7, ал. 1 от наредбата—“Пре-
возните средства, на които не може да се уста-
нови поставеният от производителя идентифи-
кационен номер, не се регистрират.”
Обжалваните текстове на чл. 8, ал. 1, т. от 1
до 5 от наредбата регламентират още пет хипо-
тези, при наличието на които не се регистрират
превозните средства, и това са:
—превозни средства, типът на които не е
одобрен;
—превозни средства, които не са внесени по
установения ред;
—превозни средства с изменена без разре-
шение от Министерството на транспорта конст-
рукция;
—автобусите, възстановени или сглобени от
нови и/или употребявани годни агрегати, възли
и части, във фирми и организации, които не са
получили разрешение за такава дейност;
—превозни средства, обявени за издирване.
Въвеждането на тези хипотези като условия
за отказ за регистрация на превозни средства
не е регламентирано от Закона за движението
по пътищата. Както е посочено, с разпоредбата
на чл. 140, ал. 2 ЗДвП на министъра на вътреш-
ните работи е делегирано правомощие от зако-
нодателя да определи с наредба само реда за
регистриране на моторните превозни средства,
но не и условията, на които те трябва да отго-
варят, за да бъдат регистрирани.
Следователно, като е регламентирал в обжал-
ваната наредба условия за забрана на регистра-
ция на превозни средства, невъведени от законо-
дателя в Закона за движението по пътищата, без
да е бил оправомощен от закона за това, минис-
търът на вътрешните работи е излязъл извън
компетентността си и тези условия следва да се
отменят като незаконосъобразни.
По изложените съображения и на основание
чл. 5, т. 1 и чл. 23 ЗВАС Върховният админист-
ративен съд—5-членен състав,
Р Е Ш И :
Отменя като незаконосъобразни разпоред-
бите на чл. 1, ал. 1 относно думата “условията”
и чл. 8, ал. 1, т. от 1 до 5 на Наредба № I-45 от
24.III.2000 г. на министъра на вътрешните ра-
боти за регистрацията и отчета на моторните
превозни средства и ремаркетата, теглени от
тях (ДВ, бр. 31 от 14.IV.2000 г.).
Решението не подлежи на обжалване и вли-
за в сила от деня на обнародването му в “Дър-
жавен вестник”.
Председател: Владислав Славов
44877