Държавен вестник, бр. 20, 2017 г., стр. 9

БРОЙ  20	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  9  
да е навършил 18 години, да не е поставен 
под запрещение и да не изтърпява наказание 
лишаване от свобода. Други ограничения за 
придобиване на избирателното право Консти-
туцията не предвижда и не допуска. За да гла-
сува, пълнолетният и дееспособен гражданин 
трябва да бъде включен в избирателен списък. 
Включването в избирателния списък не пораж-
да избирателното право, което съществува ex 
constitutione, но легитимира гражданина като 
избирател и се явява задължително условие, 
за да може да упражни правото си на глас. 
Без включване в избирателния списък граж-
данинът не може да упражни избирателното 
си право. С оспорената разпоредба на чл. 242а 
ИК като правна последица от неупражнява-
нето на правото на гласуване без уважителни 
причини в два поредни избора от един и същи 
вид е предвидено гласоподавателят да бъде 
заличен от избирателния списък за следва-
щите избори и да бъде включен в списъка на 
заличените лица. Докато е в забранителния 
списък на заличените лица, на избирателя е 
отнета възможността да гласува. Тази уредба 
представлява препятствие, което може с оглед 
на следващите текстове от чл. 242а ИК да се 
окаже непреодолимо и да доведе до фактическо 
лишаване от избирателни права на значителна 
част от избирателното тяло. Така, ако съгласно 
чл. 242а, ал. 2 и сл. ИК гражданинът не подаде 
заявление и не представи документ за наличие 
на уважителни причини, поради които не е 
участвал в гласуването, той в бъдеще няма 
да може да упражни избирателното си право. 
Посочените негативни последици са лишени 
от конституционно основание, поради което 
КС приема, че оспорената разпоредба влиза в 
противоречие с чл. 42, ал. 1 от Конституци-
ята. Освен това заложеното в санкцията по 
чл. 242а, ал. 1 ИК препятствие, свързано със 
заличаване от избирателните списъци и зна-
чителните затруднения, на които е подложен 
избирателят, за да се впише отново в списъ-
ците, поставя в невъзможност голяма част от 
избирателите да упражнят избирателните си 
права, което налага извод за противоречие и с 
чл. 10 от Конституцията поради накърняване 
принципа на общото избирателно право. 
Оспорената разпоредба на чл. 242а ИК 
влиза в противоречие и с принципа на пра-
вовата държава, установен с чл. 4, ал.1 от 
Конституцията.
Съгласно конституционната разпоредба на 
чл. 4, ал. 1 Република България е правова дър-
жава. Тя се управлява според Конституцията 
и законите на страната. Конституционният 
съд има трайно установена практика относ-
но същността на правовата държава, като 
приема, че правовата държава в материален 
смисъл е държава на справедливостта, а във 
формален смисъл тя е държава на правната 
сигурност, където съдържанието на правния 
ред е ясно и недвусмислено определено. Зако-
носъобразността на държавното управление 
е конституционно изискване, което го прави 
предвидимо, а това е предпоставка за правната 
сигурност. Правната сигурност и стабилност са 
характеристики на правовата държава, която 
изисква трайно и последователно законодател-
но регулиране на обществените отношения. 
В този смисъл е Решение № 1 от 2005 г. по 
к. д. № 8/2004 г.; Решение № 7 от 2005 г. по 
к. д. № 1/2005 г. и др. Израз на законността 
в правовата държава е спазването на Консти-
туцията, която е върховен закон и останалите 
закони не могат да є противоречат. Държавата 
е правова, когато се управлява според Кон-
ституцията и законите, а те от своя страна 
трябва да са ясни, точни и непротиворечиви 
на Конституцията (Решение № 5 от 2002 г. по 
к.д. № 5/2002 г.; Решение № 8 от 2012 г. по к.д. 
№ 16/2011 г.). Новосъздадената разпоредба на 
чл. 242а ИК не се вмества в критериите на 
така очертаната същностна характеристика 
на правовата държава. 
Налице е законодателна непълнота по 
отношение на основанията за вписване на 
негласувалите избиратели в списъка на за-
личените лица. От една страна, основанията 
по чл. 38 ИК са свързани преди всичко с 
наличие на негативните правни предпоставки 
по чл. 42, ал. 1 ИК, изключващи упражнява-
нето на активното избирателно право, докато 
разпоредбата на чл. 242а, ал. 1 ИК въвежда 
съвършено ново основание за вписване в спи-
съка на заличените лица. В чл. 38 ИК обаче 
основанието по чл. 242а ИК не е посочено, 
а това ще затрудни приложението на закона, 
тъй като не е ясно дали законодателят е имал 
предвид един списък за заличените лица, или 
наред с този по чл. 38 ИК и още един отде-
лен списък с оглед основанието по чл. 242а 
ИК, поради което не е включил оспорената 
разпоредба в основанията по чл. 38 ИК. 
Вместо да създаде отделни процедури за 
установяване на основанията за изключване 
от списъка на заличените лица, които да 
обхващат и защита срещу отказите на ком-
петентния държавен орган негласувалите из-
биратели да бъдат изключени от този списък, 
законодателят е препратил към производства-
та по чл. 23, 33, 39 и 40 ИК, които уреждат 
съвършено други хипотези на изключване от 
списъка на заличените лица и включване в 
избирателните списъци. Необходимостта от 
самостоятелна процесуална уредба е била 
повече от наложителна, защото оспорената 
разпоредба на чл. 242а ИК предвижда доказ-
ване на извинителни причини за въздържане 
от гласуване повече от два пъти. От такава 
уредба се нуждае и обжалването на отказа 
на съответния държавен орган да изключи 
от списъка на заличените лица, например в 
случаите на отказ за изключване от списъка 
на заличените лица в изборния ден.