Държавен вестник, бр. 84, 2021 г., стр. 12

СТР.  12	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  84
Асоциацията на прокурорите в България се 
солидаризира напълно с искането на омбуд­
смана, наблягайки на липсата на ефективни 
средства за правна защита за собственика на 
вещта, подлежаща на принудително отчужда­
ване. В становището се акцентира, че в случай 
на отнемане в полза на държавата по силата 
на някоя от атакуваните разпоредби на вещ, 
която е била открадната, собственикът на вещта 
би бил лишен от възможността, предвидена в 
чл. 78, ал. 2 на Закона за собствеността (обн., 
ДВ, бр. 92 от 16 ноември 1951 г.; посл. доп., 
бр. 18 от 28 февруари 2020 г.), в тригодишен 
срок от кражбата да ревандикира собствената 
си вещ от владелеца несобственик. 
Становищата на министъра на вътрешните 
работи, на Национално сдружение „Случаен 
превоз“ и правното мнение на доц. д-р Ива 
Пушкарова разкриват в различна степен отдел­
ни нюанси на разграничаване от изложената 
в искането аргументация. 
Министърът на вътрешните работи поддър­
жа, че оспорените текстове са противоконсти­
туционни, но не споделя напълно мотивите 
на вносителя. В становището е застъпено 
разбирането, че накърняване на правото на 
собственост би могло да се обоснове само 
за разпоредбите на чл. 234г, ал. 3 и чл. 242, 
ал. 8 от НК, но не и за тези на чл. 280, ал. 4 и 
чл. 281, ал. 3 от НК, тъй като при последните 
необходимостта от преценка на съда относно 
наличието на доброволно предоставяне пред­
ставлява защита на третите добросъвестни лица 
срещу несъразмерно засягане на тяхната частна 
собственост. Изразено е виждане, че всички 
атакувани разпоредби накърняват правото на 
защита, прогласено в чл. 56 от Конституци­
ята, като се позовава на фундаменталния и 
универсален характер на това право. 
Национално сдружение „Случаен превоз“ 
поддържа изцяло искането на омбудсмана 
заедно с изложените в него мотиви, но изра­
зява становището, че чл. 234г от НК е проти­
воконституционен в своята цялост, а не само 
в частта, оспорена от вносителя на искането, 
като излага твърдение, че самото приемане 
на цитирания текст посредством преходни и 
заключителни разпоредби на Закона за изме­
нение и допълнение на Кодекса на търговското 
корабоплаване, е в противоречие с принципа на 
правовата държава, тъй като са били нарушени 
правилата на нормотворческия процес, като е 
избегнато извършване на предварителна оценка 
на въздействие и провеждане на обществени 
консултации. 
Доц. д-р Ива Пушкарова излага и аргумен­
тира разбиране, че само две от оспорените 
разпоредби – тези на чл. 234г, ал. 3 и чл. 242, 
ал. 8 – са противоконституционни, а остана­
лите атакувани текстове биха могли да бъдат 
тълкувани по начин, който да съответства на 
Конституцията. Според това правно мнение с 
разпоредбите на чл. 234г, ал. 3 и чл. 242, ал. 8 
е накърнена частната собственост, тъй като 
и двете предвиждат принудително отчужда­
ване на превозното средство на основание 
съставомерно поведение на лице, различно от 
собственика, независимо от съпричастността 
на последния към извършеното деяние. Под­
държа се, че разпоредбата на чл. 241, ал. 8 е 
противоконституционна в своята цялост, а 
не само в оспорената си част, тъй като из­
вън атакуваната част остава изключението, 
предвидено за хипотези, в които стойността 
на вещта явно не съответства на тежестта на 
престъплението. Колкото до разпоредбите на 
чл. 280, ал. 4 и чл. 281, ал. 3, които са разгледани 
заедно, доц. д-р Пушкарова обосновава тяхната 
конституционосъобразност със схващането, че 
липсата на знание или предполагане от стра­
на на собственика на превозното средство за 
неговото престъпно предназначение изключва 
доброволното предоставяне по смисъла на 
оспорените разпоредби. 
Конституционният съд, като обсъди до­
водите в искането, постъпилите по делото 
писмени становища и правни мнения, както и 
относимата правна уредба, за да се произнесе, 
взе предвид следното:
Предмет на конституционното дело са части 
от разпоредбите на чл. 234г, ал. 3, чл. 242, ал. 8, 
чл. 280, ал. 4 и чл. 281, ал. 3 от Наказателния 
кодекс. Атакувани са норми от Особената част 
на НК, като вносителят не прокарва разгра­
ничение помежду им от гледна точка на осно­
ванията за тяхната противоконституционност. 
Използваната законова терминология в 
оспорваните части на цитираните разпоред­
би не е идентична. Наказателният кодекс 
предвижда отнемане в полза на държавата 
на вещи (моторни превозни средства; превоз­
ни, които според чл. 280, ал. 2 са моторни, 
въздухоплавателни или други транспортни 
средства, или преносни средства) „независимо 
чия собственост са“, според чл. 234г, ал. 3 от 
НК, „и когато не са собственост на дееца“, 
според чл. 242, ал. 8 от НК, и „или му е пре­
доставено доброволно“, според чл. 280, ал. 4 и 
чл. 281, ал. 3 от НК. Съгласно тези разпоредби, 
независимо от наказателната отговорност на 
извършителя на престъплението, се отнемат 
в полза на държавата вещи, собственост на 
трето лице – моторно превозно средство, пре­
возно или преносно средство, послужили за 
неправомерен превоз на пътници, контрабанда 
на стоки, трафик на хора през границите на 
страната, когато собственикът изобщо не е 
участвал в извършване на престъплението и 
поради това не е бил страна в процеса пред 
наказателния съд.
Член 234г от НК е приет с § 18 от заклю­
чителните разпоредби на Закона за измене­
ние и допълнение на Кодекса на търговското 
корабоплаване (ДВ, бр. 108 от 22.12.2020 г.).