Държавен вестник, бр. 39, 2015 г., стр. 43

БРОЙ  39	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  43  
логоморфни (зайцевидни) и дивеч. Съгласно 
чл. 10 държавите членки могат, без да накър­
няват постигането на целите на регламента, 
да приемат в съответствие с § 4 – 8 само 
национални мерки за адаптиране на изис­
кванията, предвидени в Приложение ІІІ. Тези 
мерки имат за цел създаването на възмож­
ност да продължи използването на традици­
онните методи на всеки един от етапите на 
производство, преработка и разпределение на 
храните или съгласуването на потребностите 
на предприятията за хранителни продукти 
в регионите, които подлежат на специални 
географски ограничения.
Регламент (ЕС) № 1169/2011 установява 
общите принципи, изисквания и отговорности, 
уреждащи информацията за храните, и по-спе­
циално етикетирането на храните, и определя 
средствата за гарантиране на потребителите 
на информация и процедурите за предоста­
вяне на информация. Регламентът, съгласно 
съображение 10, създава общи определения, 
принципи, изисквания и процедури, така че 
да бъде установена ясна рамка и обща основа 
за мерки на равнище Съюза и за национални 
мерки, уреждащи информация за храните. 
Съгласно чл. 38 по отношение на въпросите, 
по които регламентът предвижда конкретно 
хармонизиране, държавите членки не могат 
да приемат, нито да запазват национални 
мерки, освен ако не са разрешени съгласно 
правото на Съюза. Тези национални мерки не 
създават пречки пред свободното движение 
на стоки, включително не водят до дискри­
минация по отношение на храни от държави 
членки. Член 39 изрично сочи, че в допълне­
ние към задължителните данни, посочени в 
чл. 9, § 1 и в чл. 10, държавите членки могат 
в съответствие с процедурата по чл. 45 да 
приемат мерки, съгласно които се изискват 
допълнителни задължителни данни за кон­
кретни видове или категория храни, основани 
на посочени причини. Приложение VІ, т. 4 
на Регламент (ЕС) № 1169/2011 регламентира 
изискванията към етикетирането на храни, в 
които компонент или съставка, които според 
очакванията на потребителите са естествено 
присъстващи или обичайно използвани, са 
заменени с различен компонент или съставка.
При така установената регламентация 
на определения, наименования и на изис­
квания към млякото и млечните продукти 
разпоредбите на чл. 2, 4, 9, 19 от Наредбата 
дават легална дефиниция на храни, които са 
дефинирани в Регламент (ЕО) № 1234/2007 и 
Регламент (ЕО) № 853/2004, като препращат 
към дефинирани в съответния регламент 
определения на храни и процеси. 
Член 3 от Наредбата определя наимено­
вания на храни, които се използват само за 
млечни продукти и които са определени като 
наименования, използвани само за млечни 
продукти в Приложение ХІІ, т. ІІ.2. Регламент 
(ЕО) № 1234/2007: суроватка, сметана, масло, 
мътеница, казеини, дехидратирани млечни 
мазнини, кисело мляко, сирене, кефир, кумис. 
От общо деветнадесет посочени наименования 
за десет е налице пълно съвпадение. Наред­
бата, в приложението по чл. 3, дава легални 
наименования на продукти, определени за 
използване само за млечни продукти, като 
използва понятия, дефинирани от Регламент 
(ЕО) № 853/2004 и Регламент (ЕО) № 852/2004. 
Наредбата дефинира понятие „имитиращи 
продукти, съдържащи в състава си мляко“, 
което е различно от дадената в Приложение 
VІ, т. 4 на Регламент (ЕС) №  1169/2011 г. 
дефиниция на продукти, в които компонент 
или съставка, които са естествено присъст­
ващи или обичайно използвани, са заменени 
с различен компонент или съставка.
Нито Регламент (ЕО) № 852/2004, нито Ре­
гламент (ЕО) № 853/2004, нито Регламент (ЕО) 
№ 1234/2007, нито Регламент (ЕС) № 1169/2011 
оправомощават държавите членки да приемат 
национален нормативен акт, с който да де­
финират наименования на млечни продукти. 
Регламентите не оправомощават държавите 
членки да приемат и национални изисквания 
към качеството на млечните продукти. Право­
мощие за национални мерки установява чл. 1, 
§ 3 на Регламент (ЕО) № 852/2004 г., но само 
досежно директна доставка от производителя 
на малки количества първични продукти до 
крайния потребител или до местни обекти 
за търговия на дребно, директно снабдяващи 
крайния потребител. Оспорената наредба 
няма предвид тези национални мерки. Са­
мият орган не е счел, че това са мерки по 
реда на Регламент (ЕО) № 852/2004 г., тъй 
като е извършил нотификация не по реда 
на този регламент, а на Директива 98/34/
ЕО. Предвидените в Наредбата „мерки“ не 
установяват и националните мерки по чл. 10 
на Регламент (ЕО) № 853/2004 г., нито марке­
тинговите стандарти, които се прилагат към 
мазнините за мазане по смисъла на чл. 16, 
т. ІV на Регламент (ЕО) № 1234/2007 г. 
Следва да се посочи, че макар норми на 
регламентите да установяват, при спазване на 
посочените изисквания, възможност за при­
емане на национални мерки, то посочените 
разпоредби на регламентите не установяват 
делегация за приемане на норми, които да 
дефинират понятия, използвани и определени в 
регламентите. Извършената с Наредбата регу­
лация не е по изпълнение на регламентите, т.е. 
с нея не се създава ред за тяхното изпълнение. 
Наредбата цели: да регулира първично общест­
вени отношения, като дефинира съдържание 
на установени в Регламент (ЕО) № 1234/2007 
наименования чрез използване и на понятия, 
дефинирани в Регламент (ЕО) № 853/2004 и 
Регламент (ЕО) № 852/2004 (виж чл. 2 – 23);