Държавен вестник, бр. 84, 2024 г., стр. 4

СТР.  4	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  84
държава (чл. 4, ал. 1 от Конституцията), по­
ради съществено засягане на разделението на 
властите и поради нарушение на императивни 
норми на Закона за публичните финанси, 
съставляващо нарушение на принципа на 
законност. Поддържа се, че е налице и нару­
шение на принципа на разделение на властите 
по чл. 8 от Основния закон и нарушение на 
конкретните правомощия на изпълнителната 
власт по чл. 106 от Конституцията.
Конституционният съд, за да се произне­
се по допустимостта на искането, съобрази 
следното:
1. По искането за даване на задължител­
но тълкуване на чл. 86, ал. 1 във връзка с 
чл. 84, т. 2, във връзка с чл. 106, във връзка 
с чл. 4, ал. 1 и чл. 8 от Конституцията със 
следните тълкувателни питания: „Допусти­
мо ли е Народното събрание с правен акт с 
нормативен характер решение да ограничава 
упражняването на оперативните правомощия 
от страна на министъра на финансите като му 
запрещава да извършва действия по разходи 
по консолидираната фискална програма или 
му нарежда да извършва разходи за опреде­
лени от Народното събрание цели“ и „Какви 
са последиците от приемане на решение от 
Народното събрание, с което извън приетата 
финансова рамка на публичните финанси чрез 
Закона за държавния бюджет за съответната 
година се задължават органи на изпълнител­
ната власт да извършат определени разходи 
или им се забранява да извършват разходи 
за сметка на държавния бюджет – обвързани 
ли са органите на изпълнителната власт от 
подобно решение“.
Искането е направено от субект, който 
е оправомощен да сезира Конституционния 
съд съгласно чл. 150, ал. 1, изречение първо 
от Конституцията.
Искане за задължително тълкуване може 
да бъде допуснато за разглеждане по същество 
само при определени условия – в искането 
да се изложат подробни съображения за не­
обходимостта, която го поражда – неясноти 
относно смисъла и съдържанието на консти­
туционната разпоредба и наличието на данни 
за противоречивото є и нееднакво прилагане. 
Съдът посочва, че смисълът на консти­
туционните разпоредби, чието тълкуване се 
иска, в контекста на поставените от вносителя 
две тълкувателни питания, е вече изяснен 
с Тълкувателно решение № 10 от 2021 г. по 
конституционно дело № 8 от 2021 г.
В това решение, макар и по друг и различен 
тълкувателен въпрос, Конституционният съд 
изяснява: „Принципът на законност, прогласен 
с чл.  4, ал. 1 от Конституцията, несъмнено 
детерминира и пряко засяга упражняването 
на публичната власт от всички държавни 
органи. Той обвързва и Народното събрание 
при осъществяването на неговата дейност, в 
т.ч. и с оглед на решенията, които приема, 
да се съобразява с издаваните от него закони 
(Решение № 9 от 2016 г. по к. д. № 8/2016 г., 
Решение № 1 от 2014 г. по к. д. № 22/2013 г.). 
Тези закони могат да бъдат приети, изменени, 
допълнени или отменени само по реда, уста­
новен от Конституцията, а не и чрез решение 
на Народното събрание, противоречащо на 
приет от него закон. Парламентарно решение, 
с което се спира временно изпълнението на 
нормирани в закон правомощия на държав­
ни органи, игнорира същностно изискване 
на принципа за законност, според което във 
всичките си актове и действия Народното съб­
рание трябва да се подчинява на действащото 
законодателство, и влиза в остро противоречие 
с чл. 4, ал. 1 от Конституцията“.
В мотивите на Тълкувателно решение № 10 
от 2021 г. по к. д. № 8/2021 г. Конституцион­
ният съд посочва още: „Според класическата 
формула за разделението на властите на 
парламента не се отрежда привилегировано 
положение спрямо другите власти. Независи­
мо че Народното събрание се избира пряко 
от народа, поради което се ползва с пълна 
демократична легитимност, неговите функции 
и правомощия са конституционно очертани. 
Конституцията установява, че Народното съб­
рание е национален представителен орган, 
но също така разделя държавната власт на 
законодателна, изпълнителна и съдебна (чл. 8 
от Конституцията) и не позволява на никоя 
от тях да има надмощие над другите, а изис­
ква те взаимно да се балансират и възпират. 
Парламентът не може неограничено да се 
намесва във всяка сфера на управлението. 
Обстоятелството, че съвременното правител­
ство в парламентарната държава е отговорно 
пред парламента, не създава за правителството 
статус на подчиненост – сферата на вземане на 
важните държавни решения не е резервирана 
единствено за парламента като национален 
представителен орган; в тази сфера има място 
и за политическия връх на администрацията, 
който е правителството. Схемата на разделе­
ните власти предпоставя един съдържателен 
комплекс от функции и компетенции – из­
пълнителната власт е самостоятелна област 
на задачи и функции, които правителството 
осъществява на собствено основание и за които 
носи политическа отговорност. В този смисъл 
правителството е самостоятелна конституцион­
на институция със своя собствена компетенция 
от общ характер, в която влизат широк кръг 
от правомощия за регулиране и намеса във 
всички сфери на обществения живот, но при 
нейната реализация то трябва да действа в 
рамките на Конституцията и законите“.
В мотивите на Тълкувателно решение № 10 
от 2021 г. по к. д. № 8/2021 г. Конституцион­
ният съд приема също, че „[у]становеният от 
Основния закон предел на взаимодействие на