Държавен вестник, бр. 32, 2000 г., стр. 36

С Т Р .  3 6
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й 32
ВЪРХОВЕН
АДМИНИСТРАТИВЕН СЪД
РЕШЕНИЕ № 2071
от 6 април 2000 г.
по административно дело № 6925 от 1999 г.
Върховният административен съд в състав:
председател: Светла Петкова, и членове: Цве-
танка Табанджова, Георги Александров, Вио-
лета Ковачева, Соня Янкулова, при участието
на секретар-протоколиста Рени Алексиева раз-
гледа в съдебно заседание на 9 март 2000 г. ад-
министративно дело № 6925 от 1999 г., доклад-
вано от съдия Соня Янкулова.
Производството е по реда на чл. 12 и 32 от
Закона за Върховния административен съд.
Образувано е по жалба на Георги Събев
Събев, Стефан Сефанов Стефанов и Христоду-
лус Хризантоу, всички със съдебен адрес Со-
фия, ул. Алабин 34, ет. 4, срещу Наредба № 5 от
18.III.1998 г. за реда и процедурите за прилага-
не на спогодбите за избягване на двойното да-
нъчно облагане по отношение на чуждестран-
ните лица и чуждестранните неперсонифици-
рани дружества, издадена от министъра на фи-
нансите (ДВ, бр. 34 от 1998 г.).
Жалбоподателите твърдят, че Наредба № 5 от
18.III.1998 г. за реда и процедурите за прилагане
на спогодбите за избягване на двойното данъчно
облагане по отношение на чуждестранните лица
и чуждестранните неперсонифицирани дружест-
ва противоречи на нормативни актове с по-висок
ранг—всички спогодби за избягване на двойното
данъчно облагане, по които Република България
е страна, на чл. 12 от Закона за нормативните
актове (ЗНА) във връзка с чл. 17, ал. 2 от Закона
за корпоративното подоходно облагане (ЗКПО)
и чл. 16, ал. 2 от Закона за облагане доходите на
физическите лица (ЗОДФЛ). Считат, че същата
е издадена при липса на материална компетент-
ност и поради това е нищожна. Молят съда да
обяви нищожността на наредбата по отношение
на всички спогодби за избягване на двойното
данъчно облагане, по които Република България
е страна. Алтернативно поддържат искане да се
установи, че наредбата е приложима само по от-
ношение на юридически и физически лица и не-
персонифицирани дружества, когато в съответ-
ната спогодба за избягване на двойното данъчно
облагане изрично е предвидена делегация Ми-
нистерството на финансите да определя реда, на-
чина и условията за прилагането є. В представена
по делото писмена защита излагат допълнител-
ни аргументи в подкрепа на твърденията си. Со-
чат, че наредбата противоречи на чл. 5, ал. 4 и
чл. 60 от Конституцията на Република България.
Претендират направените по делото разноски.
Ответникът по жалбата—министърът на
финансите, чрез пълномощниците си адв. Сашо
Пенов, старши юрисконсулт Миладинова и ек-
сперти Алексиев и Иванов, счита същата за
недопустима и алтернативно поддържа стано-
вище за неоснователност. В представена по
делото писмена защита адв. Пенов сочи, че
жалбоподателите не са доказали правен инте-
рес от обжалването на нормативния акт, пора-
ди което жалбата им е недопустима. Излага
подробни съображения относно проблема за
международното двойно данъчно облагане на
доходите и имуществата и необходимостта от
приемането на процесната Наредба № 5. Сочи,
че същата е издадена в съответствие с разпо-
редбата на чл. 12 ЗНА, тъй като урежда мате-
рия (ред, процедура), за която е издаден и сами-
ят закон. Материалната компетентност на ор-
гана, издал наредбата, е визирана в чл. 17, ал. 2
ЗКПО, който следва да се тълкува не буквално,
а търсейки смисъла и логиката, точния разум
на закона. Материалната компетентност про-
изтича и от отделните спогодби за избягване на
двойното данъчно облагане. В някои от тях
експлицитно е предвидено, че компетентните
органи на договарящите държави чрез взаимно
споразумение уреждат начина на прилагане на
предвидените ограничения. В тези от спогодби-
те, в които това не е предвидено, по аргумент за
противното, следва да се приеме, че е налице
оправомощаване директно на компетентния
орган на едната държава да издава вътрешни
нормативни актове, уреждащи реда, начина и
процедурите за прилагането им. Излага отри-
цателните последици за държавата и чуждест-
ранните субекти от евентуалната отмяна на
нормативния акт. Моли съда да отхвърли жал-
бата. Претендира направените разноски.
На основание чл. 21 от Закона за Върховния
административен съд (ЗВАС) като заинтересува-
на страна по делото е конституирано Министер-
ството на външните работи. В представено пис-
мено становище от процесуалния му представи-
тел се излагат доводи за недопустимост на жал-
бата. Алтернативно се поддържа нейната неос-
нователност. Като аргумент в подкрепа се сочи,
че вътрешният нормативен акт не изключва пря-
кото прилагане на спогодбите, а само обезпечава
нейното изпълнение. С оглед разпоредбите на
чл. 26 и 27 от Виенската конвенция за правото на
договорите Република България е задължена да
създаде необходимата нормативна база за реда и
процедурите, за установяване на предпоставките
за пряко прилагане на съответната спогодба.
Претендира направените разноски.
Върховният административен съд, като пре-
цени допустимостта и наведените отменител-
ни основания, съгласно разпоредбата на чл. 12
ЗВАС, приема следното:
По допустимостта на жалбата:
Съгласно разпоредбата на чл. 120, ал. 2 от
Конституцията на Република България граж-
даните и юридическите лица имат право на
съдебна защита срещу административни акто-
ве, които ги засягат. Съдържанието на употре-
бения в конституционната норма термин “зася-
гане” е изяснено в Решение № 21 на Конститу-