Държавен вестник, бр. 72, 2025 г., стр. 99

БРОЙ  72	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  99   
8 
ИЗИСКВАНИЯ НА НЗОК ПРИ ЛЕЧЕНИЕ НА ХРОНИЧЕН ВИРУСЕН С ХЕПАТИТ НАД 18 ГОДИШНА ВЪЗРАСТ 
 В ИЗВЪНБОЛНИЧНАТА ПОМОЩ 
 
5. Лечение на пациенти с посттрансплантационен рецидив на НСV инфекцията    
Всички пациенти с посттрансплантационен рецидив на HCV инфекция трябва да се имат предвид за терапия.  
Остър холестатичен хепатит или наличието на умерена до обширна фиброза или портална хипертония една година 
след трансплантацията предсказва бърза прогресия на заболяването и загуба на присадката, и изисква спешно антивирусно 
лечение.  
Пациентите с посттрансплантационен рецидив на HCV генотип 1, 4, 5 или 6 инфекция без цироза (F0-F3) или с 
компенсирана цироза (Child-Pugh A), трябва да бъдат лекувани с комбинацията с фиксирана доза Sofosbuvir/ Ledipasvir или 
с комбинацията с фиксирана доза Sofosbuvir/Velpatasvir за 12 седмици без да е необходимо имуносупресивнo адаптиране 
на лекарствената доза. 
Пациентите с посттрансплантационен рецидив на HCV генотип 2 или 3 инфекция без цироза (F0-F3) или с 
компенсирана цироза (Child-Pugh A), трябва да бъдат лекувани с комбинацията с фиксирана доза Sofosbuvir/ Velpatasvir за 
12 седмици без да е необходимо имуносупресивнo адаптиране на лекарствената доза. 
Пациентите с посттрансплантационен рецидив на HCV генотип 1, 2, 3, 4, 5 или 6 инфекция без цироза или с 
компенсирана цироза (Child-Pugh A), с eGFR < 30 ml/min/1,73 m² трябва да бъдат лекувани с комбинацията с фиксирана доза 
Glekaprevir/Pibrentasvir за 12 седмици. Следене и адаптиране на имуносупресията е необходимо по време и след края на 
лечението. 
Пациенти с посттрансплантационен рецидив на HCV и с декомпенсирана цироза, трябва да получат 24 седмици 
лечение със Sofosbuvir/Ledipasvir (генотипове 1, 4, 5 и 6) и Sofosbuvir/ Velpatasvir (всички генотипове) без RBV. 
 
 
 
6. Лечение с ДДАС при специални групи от пациенти. 
 
Пациентите с HCV и HBV коинфекция (HBsAg (+) позитивни)  трябва да се лекуват със същите DAAs режими за 
ерадикация на HCV, следвайки същите правила, както при пациентите с HCV моноинфекция. Съществува потенциален риск 
от реактивация на HBV инфекцията по време и след успешна ерадикация на HCV, което прави задължителна съпътваща 
нуклеозидна/ нуклеотидна терапия при HCV и HBV коинфекция. Тази нуклеозидна/ нуклеотидна терапия трябва да продължи 
поне 12 седмици след края на anti-HCV лечението и да се следи ежемесечно АЛАТ ако лечението за HBV е спряно.  
Пациентите с хронична HCV инфекция и провеждащи DAAs терапия, които са HBsAg (-)негативни и anti-HBc total 
(+)положителни, трябва да се проследяват ежемесечно за АЛАТ и да се тестуват на HBsAg и HBV DNA във всеки случай на 
покачване на АЛАТ. При установяване на HBsAg и/или HBV DNA е задължителна нуклеозидна терапия за HBV, съпътваща 
тази с DAAs. 
Пациентите със значително увредена бъбречна функция (eGFR < 30 ml/min/1,73²) или в краен стадий на бъбречно 
заболяване на хемодиализа, инфектирани с всички HCV генотипове се лекуват с DAAs, съобразно кратката характеристика 
на лекарствените продукти.  
Пациенти с HCC без цироза или с компенсирана цироза (Child-Pugh А), чакащи чернодробна трансплантация, трябва 
да бъдат лекувани преди или след чернодробната трасплантация съгласно основните предписания за пациенти без HCC. 
Тези пациенти, лекувани за HCC, но без индикации за чернодробна трансплантация, често имат значима фиброза  или 
цироза и трябва да получат подходяща антивирусна терапия за тяхната чернодробна болест, с внимателно проследяване 
за HCC.  
 
 
 
 
Д. Мониториране на ефективността на терапията 
  
При пациенти, лекувани с ДДАС, HCV РНК трябва да се измерва в началото на лечението,  в края на лечението 
(съответно 8, 12 или 24 седмица), по време – по преценка на лекуващия екип, както и на 12 и/или 24 седмица след края на 
лечението.