Държавен вестник, бр. 106, 2006 г., стр. 150

С Т Р .  150
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  106
те са съществени. Системата за измерване на ко-
релационните коефициенти следва да бъде надеж-
дна и да бъде внедрена за всички основни фактори.
 Фактори за лихвен риск
Чл. 309. (1) Системата за измерване на лихве-
ния риск включва рискови фактори, съответства-
щи на лихвените проценти във всяка валута, в която
банката има позиции, чувствителни към лихвени-
те проценти.
(2) Кривата на доходността се моделира, като
се използва някой от общовъзприетите подходи.
При съществени позиции, изложени на лихвен риск,
кривата на доходността за основните валути и
пазари се разделя най-малко на шест падежни
интервала, като на всеки падежен интервал съот-
ветства един рисков фактор.
(3) Системата за измерване на риска обхваща
риска от непълна корелация между различните
криви на доходност.
Фактори за валутен риск
Чл. 310. (1) Системата за измерване на валут-
ния риск включва рискови фактори, съответства-
щи на златото и на отделните чуждестранни валу-
ти, в които са деноминирани позициите на банката.
(2) При позиции в КИС следва да се отразят
действителните валутни експозиции на КИС. Бан-
ката може да използва отчети за валутните пози-
ции на КИС, изготвени от трета страна, когато
точността на отчетите е осигурена в подходяща
степен. Ако банката не е осведомена за валутните
експозиции на КИС, те се установяват съгласно
глава дванадесета “Капиталови изисквания за ва-
лутен риск”.
Фактори за риск на капиталови инструменти
Чл. 311. Системата за измерване на риска от
капиталовите инструменти включва рискови фак-
тори, съответстващи на всеки капиталов пазар, на
който банката има значими позиции.
Фактори за стоков риск
Чл. 312. (1) Системата за измерване на стоко-
вия риск включва отделен рисков фактор за всяка
значима позиция в стоки.
(2) Системата обхваща риска от:
1. непълна корелация между подобни, но не
еднакви стоки;
2. промените на форуърдните цени, възниква-
щи от несъответствие на падежите.
(3) Системата отчита и пазарните особености,
като например датите за доставка и позволените
начини за затваряне на позициите.
Бек-тестване
Чл. 313. (1) Банка, която използва вътрешни
модели за изчисляване на капиталовите изисква-
ния за пазарни рискове, използва бек-тестове с цел
удостоверяване точността на модела и определяне
на мултипликационен фактор.
(2) Бек-тестовете изчисляват разликите между
промяната в стойността на портфейла съгласно
ал. 3 и стойността под риск, получена от модела.
(3) Промяната в стойността на портфейла се
изчислява едновременно по следните два начина:
1. действителна промяна в стойността на порт-
фейла, изключвайки промени, дължащи се на так-
си, комисиони и нетен лихвен доход;
2. хипотетични промени в стойността на порт-
фейла за деня при допускане, че крайните позиции
от предходния ден са останали непроменени.
(4) БНБ изисква подобрение на програмите за
бек-тестване, когато прецени, че резултатите от
тях не са надеждни.
Утвърждаване на моделите
Чл. 314. (1) Банката разполага с процедури за
удостоверяване, че вътрешните модели са утвър-
дени от подходящо квалифицирани лица, незави-
сими от процеса по разработване, които са потвър-
дили надеждността на вътрешните модели и об-
хващането в достатъчна степен на всички същес-
твени рискове. Утвърждаване се извършва както
при първоначалната разработка на модела, така и
при всяка съществена промяна в него. Утвържда-
ване трябва да се извършва и периодично, особено
когато има съществени структурни промени на
пазара или промени в състава на портфейла, които
биха довели до неуместност на модела.
(2) Утвърждаването на модела включва и след-
ното:
1. проверка дали направените допускания в
рамките на вътрешния модел са подходящи и не
подценяват или надценяват риска;
2. вътрешни тестове за утвърждаване съобраз-
но рисковете и структурата на портфейлите;
3. използване на хипотетични портфейли за
отчитане специфичните структурни характеристи-
ки, които биха могли да възникнат, като същест-
вен базисен риск и риск от концентрация.
Особени изисквания за специфичен риск
Чл. 315. (1) С разрешение на БНБ банката може
да използва вътрешен модел за изчисляване на
капиталовите изисквания за специфичен риск, ако
той отговаря и на следните условия:
1. описва и обяснява историческите промени в
стойността на портфейла;
2. обхваща концентрацията в размера и състава
на портфейла;
3. устойчив е при неблагоприятна пазарна среда;
4. извършват се бек-тестове, проверяващи из-
черпателното обхващане на специфичния риск;
5. моделът обхваща съществените индивидуал-
ни особености на подобни, но нееднакви позиции
(name-related basis risk);
6. обхваща събитиен риск, като:
а) при събитиен риск (нисковероятни и много
тежки събития), неотразен в мярката за стойност
под риск, защото е извън 99-процентния доверите-
лен интервал при 10-дневен период на държане, бан-
ката удостоверява, че влиянието на такива събития
е обхванато при вътрешната оценка на капитала;
б) рискът, възникващ от слабо ликвидни пози-
ции и позиции с ограничена ценова прозрачност, е
оценен консервативно, чрез използване на реалис-
тични пазарни сценарии. Приближенията са дос-
татъчно консервативни и се използват само кога-
то наличните данни са недостатъчни или не отра-
зяват истинската променливост на позицията или
портфейла.
(2) Банката следва да има подход, отчитащ
допълнителния риск от неизпълнение на позици-
ите в търговския портфейл, който не е обхванат
при изчислението на стойността под риск, опреде-
лено в ал. 1, при спазване на следните изисквания: