Държавен вестник, бр. 26, 2003 г., стр. 16

С Т Р .  16
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  26
лиди). Различието в законовата уредба в различ-
ни периоди от време като правило се влияе от
редица фактори—икономически, политически,
международни и пр., поради което с чл. 84, ал. 1
от Конституцията на Народното събрание е да-
дено право не само да приема закони, но и да ги
изменя, допълва и отменя.
В една или друга степен всяка промяна на
режима на приватизация облекчава или утеж-
нява положението на участващите в нея субек-
ти. При условие, че бъде приета тезата на вно-
сителите, всяка промяна би трябвало да бъде
обявена за противоконституционна. При какви
условия ще се приватизира е въпрос на иконо-
мическа концепция на този, който приватизи-
ра, която не подлежи на контрол за противо-
конституционност.
По изложените съображения Конституцион-
ният съд приема за неоснователно искането за
установяване на противоконституционност на
атакуваната част от разпоредбата на § 9, ал. 1
ПЗРЗООС и то следва да се отхвърли.
Ето защо и на основание чл. 149, ал. 1, т. 2 от
Конституцията Конституционният съд
Р Е Ш И :
Отхвърля искането на 52 народни представи-
тели от ХХХIХ Народно събрание за установя-
ване на противоконституционност на разпоред-
бата на § 9, ал. 1 от преходните и заключителни-
те разпоредби на Закона за опазване на околна-
та среда (ДВ, бр. 91 от 2002 г.) в частта относно
израза “... с изключение на сключените прива-
тизационни договори до 1 февруари 1999 г....”.
Съдиите Неделчо Беронов и Людмил Нейков
са подписали решението с особено мнение.
Председател: Румен Янков
ОСОБЕНИ МНЕНИЯ
на конституционни съдии по конституционно
дело № 20 от 2002 г.
Неделчо Беронов
Оспорената разпоредба на § 9, ал. 1 от пре-
ходните и заключителните разпоредби на За-
кона за опазване на околната среда в частта
относно израза “... с изключение на сключени-
те приватизационни договори до 1 февруари
1999 г....” противоречи на чл. 19, ал. 2 от Кон-
ституцията. Съображенията ми са следните:
Икономиката на страната ни се основава на
свободната стопанска инициатива (чл. 19, ал. 1
от Конституцията). Това е принципната кон-
ституционна разпоредба.
Свободната стопанска инициатива предпос-
тавя съществуването на еднакви правни условия
за всички граждани и юридически лица, занима-
ващи се със стопанска дейност. Поради това ос-
новният закон с втората алинея на чл. 19 изисква
такива условия да бъдат създадени и гарантира-
ни със закон. Така се създава средата за осъщес-
твяване на свободната стопанска инициатива.
Законово създадената и гарантирана икономи-
ческа среда е за всички аспекти на проява на сво-
зационни договори до 1 февруари 1999 г., без да
се посочва кой носи отговорността по тях. Това
е направено и със сега атакуваната редакция на
разпоредбата, залегнала в приетия нов Закон за
опазване на околната среда (ЗООС) от 2002 г.
При действаща законова уредба и във връзка
с направеното искане за прогласяването є за
противоконституционна в атакуваната с него част
се поставя въпросът създават ли се със законо-
дателно въведените разграничения по време на
отговорността на държавата еднакви правни
условия за стопанска дейност и закриля ли тази
законова разпоредба инвестициите и стопанска-
та дейност на всички български и чуждестранни
граждани по смисъла на чл. 19, ал. 2 и 3 от Кон-
ституцията, както и посяга ли се на неприкосно-
веността на частната собственост, прогласена
от чл. 17, ал. 3 от Конституцията.
Конституционният съд счита, че с атакувана-
та част от разпоредбата на § 9, ал. 1 ПЗРЗООС
прогласените от чл. 19, ал. 2 и 3 и чл. 17, ал. 3
конституционни принципи не са нарушени, тъй
като тя не е в противоречие с техния смисъл и
съдържание.
Твърдяната от вносителите на искането не-
равнопоставеност между приватизаторите пре-
ди 1 февруари 1999 г. и след тази дата по отно-
шение на причинени от минали действия или
бездействия екологични щети е само привидна.
В действителност, както по действащата до
1 февруари 1999 г. законодателна уредба, така
и по сега действащата атакувана уредба, новите
собственици—приватизаторите, не носят отго-
ворност за екологични щети, причинени от ми-
нали действия или бездействия. Атакуваната за-
конова уредба не променя условията за стопан-
ска дейност на приватизаторите преди 1 февру-
ари 1999 г. в сравнение с тези, сключили прива-
тизационните договори след тази дата. Тя не
възлага отговорността за нанесените екологич-
ни щети от минали действия или бездействия
по сключените приватизационни договори пре-
ди 1 февруари 1999 г. в тежест на приватизато-
рите. По тази причина и атакуваната част от
разпоредбата не въздейства директно върху
частната собственост на приватизатора, не я
накърнява, поради което чл. 17, ал. 3 от Кон-
ституцията е неотносим към нея.
Сочените с атакуваната за противоконститу-
ционност част от разпоредбата на § 9, ал. 1
ПЗРЗООС като нарушени конституционни тек-
стове не съдържат забрана едни и същи правоот-
ношения в различни моменти да бъдат законо-
дателно уреждани по различен начин. Консти-
туционният принцип на чл. 19, ал. 2 се отнася до
еднакви правни условия към един и същ момент
на стопанска дейност, а не за последователни и
различни закони. Обратното би означавало заб-
рана за законодателя да променя веднъж създа-
деното стопанско законодателство. Законодате-
лят може да създава в определени случаи раз-
лични правни условия и за различни категории
субекти в рамките на една и съща стопанска
дейност (например някои привилегии за инва-