Държавен вестник, бр. 16, 2022 г., стр. 18

СТР.  18	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  16
Въпросът дали съобразно изискванията на 
чл. 5, ал. 1 от Конституцията оспорената за-
конова разпоредба съдържателно влиза в про-
тиворечие с принципи и отделни разпоредби 
на Конституцията е предмет на контрола за 
конституционност в настоящото производство.
С разпоредбата на § 25 ПЗР на ЗИДЗЗЛЗНП 
е създадено специално правило с преходен 
характер за предоставяне на дълготрайните 
материални активи, ползвани от Бюрото по 
защита при главния прокурор, на Министер-
ството на правосъдието. Оспорената разпо-
редба е функция на разпоредбата на § 24 ПЗР 
на ЗИДЗЗЛЗНП, съгласно която: „с влизането 
в сила на този закон Бюрото по защита при 
главния прокурор се преобразува в самосто-
ятелна организационна структура – „Бюро по 
защита на застрашени лица“ към министъра 
на правосъдието“. По силата на закона тази 
самостоятелна организационна структура 
преминава от един орган на държавна власт 
към друг, като запазва своите функции.
Видно от разпоредбите на чл. 14 от Закона 
за защита на лица, застрашени във връзка с 
наказателно производство (ЗЗЛЗНП) (обн., 
ДВ, бр. 103 от 23.11.2004 г.; посл. изм. и доп., 
бр. 80 от 24.09.2021 г.) и на § 24 – 28 ПЗР на 
ЗИДЗЗЛЗНП, Бюрото по защита на застра-
шени лица към министъра на правосъдието 
е правоприемник на Бюрото по защита при 
главния прокурор. Преценка на законодателя 
е как и в какъв обем се извършва това пра-
воприемство. От съществено значение в слу-
чая е обстоятелството, че Бюрото по защита 
към министъра на правосъдието осъществява 
същите функции, каквито е осъществявало 
Бюрото по защита към главния прокурор 
преди правоприемството.
Предмет на оспорената разпоредба са 
правоотношения, които възникват вследствие 
на преобразуването на Бюрото по защита и 
преминаването му от една в друга структура 
на орган на държавна власт. В съвремен-
ния нормотворчески процес уреждането на 
възникнали от изменение на закон право-
отношения е задължение за законодателя и 
същностен белег на правовата държава. При 
структурни промени, каквито са осъществе-
ни със ЗИДЗЗЛЗНП, водещо правило е, че 
материалните активи следват осъществените 
промени, за да обезпечат изпълнението на 
прехвърлените функции.
Преструктурирането и правоприемството 
настъпват ex lege, поради което са неоснова-
телни доводите на вносителя, че с оспорената 
разпоредба Народното събрание е задължило 
Министерския съвет да отнеме имоти – пуб-
лична и частна държавна собственост (част 
от дълготрайните материални активи), дадени 
за безвъзмездно управление на Прокурату-
рата на Република България и ползвани от 
Бюрото по защита при главния прокурор, 
и да ги предостави на Министерството на 
правосъдието. До същия извод води и текс­
тът на § 27 ПЗР на ЗИДЗЗЛЗНП, съгласно 
който в изпълнение на закона министърът 
на правосъдието съвместно с главния про-
курор осъществяват дейностите, необходими 
за преминаване на Бюрото по защита към 
министъра на правосъдието, и дейностите, 
свързани с прехвърлянето на дълготрайните 
материални активи към Министерството на 
правосъдието.
Според Конституционния съд Народното 
събрание не е упражнило конституционни 
правомощия на Министерския съвет, както се 
твърди в искането, а в съответствие с принципа 
на правовата държава е уредило в преходни 
разпоредби на закона не само структурното и 
функционалното правоприемство, но и е раз-
решило въпросите във връзка с управлението 
и стопанисването на съответното държавно 
имущество. Предоставянето на Министер-
ството на правосъдието на дълготрайните 
материални активи, ползвани от Бюрото по 
защита при главния прокурор, е следствие 
от преобразуването на тази организационна 
структура и преминаването є към министъра 
на правосъдието. Определящо за преценката 
за конституционосъобразност е обстоятелство-
то, че материалните активи се предоставят 
на правоприемника с оглед обезпечаване на 
осъществяването на същата държавна функ-
ция и без да се накърнява изпълнението на 
други държавни функции или да се затруднява 
дейността на държавни органи.
Воден от тези съображения, Конституцион-
ният съд приема, че оперативната самостоя-
телност, предоставена на висшия изпълнителен 
орган по силата на конституционното овлас-
тяване в чл. 106, предл. второ за организиране 
на стопанисването на държавното имущество, 
не влиза в конфликт с функцията на Народ-
ното събрание, отредена му с разпоредбата на 
чл. 62 от Конституцията, по силата на която 
парламентът осъществява законодателната 
власт в държавата. Както вече беше посочено, 
функцията на Министерския съвет по чл. 106, 
предл. второ от Конституцията се осъществя-
ва, доколкото в закон не е предвидено друго.
Неоснователно е да се претендира нару-
шение на Конституцията поради неучастие 
в законодателния процес на Висшия съдебен 
съвет чрез получаване на неговото съгласие 
за предоставяне на дълготрайните материал-
ни активи (част от които и недвижим имот), 
ползвани от Бюрото по защита при главния 
прокурор, на Министерството на правосъди-
ето. България е република с парламентарно 
управление и съгласно Конституцията именно 
Народното събрание осъществява суверенно 
и самостоятелно законодателната власт, като 
приема, изменя, допълва и отменя законите.