Държавен вестник, бр. 101, 2015 г., стр. 84

СТР.  84	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  101
въвеждането на принципа на свободната 
професия, промените в начините на запла-
щане – от заплата към капитационен модел 
с допълнително заплащане за определени 
услуги, промени изцяло първичната меди-
цинска помощ. Въпреки това развитието на 
първичната медицинска помощ продължава да 
бъде основно предизвикателство за здравната 
система на България.
Анализите на състоянието на системата 
показват, че първичната медицинска помощ 
все още не може да заеме своята ключова 
роля в модела на здравна грижа за пациента, 
поради ограничения профил на дейностите и 
задачите, липсата на условия за работа в екип, 
ограниченото признание, слабите връзки с 
по-високите нива на обслужване и неадек-
ватното финансиране. Този модел е резултат 
от изкривените тенденции на разходите за 
здравеопазване и политики, които благопри-
ятстват интензивните лечебни услуги и висо-
котехнологичната диагностика за сметка на 
основната медицинска помощ, профилактика 
на заболяванията, насърчаване на здравето, 
рехабилитация и социални грижи. 
В резултат на неправилно провеждани по-
литики в момента се наблюдават съществени 
несъответствия между реалните практики 
на общопрактикуващите лекари в страната 
и нормативно установените изисквания за 
гарантиране на достъпа на населението до 
качествена първична медицинска помощ. 
Налице е концентриране на практиките в 
големите градове, недостиг на общопракти-
куващи лекари в труднодостъпните и отда-
лечени райони и нежелание за обслужване 
на пациентите у дома, както и извън устано-
веното време за амбулаторна дейност. Това 
затруднява достъпа на пациентите до базова 
медицинска помощ и натоварва системата за 
спешна медицинска помощ. Липсват адекватни 
условия и стимули за общопрактикуващите 
лекари за участие в дейностите по превенция 
и управление на хроничните заболявания и 
поддържане на активна обратна връзка с па-
циентите и с другите специалисти, участващи 
в грижите за тях. 
Налице са много причини за лошата коор-
динация, като фрагментирана организация за 
предоставяне на услуги, липса на адекватни 
финансови стимули и политики, различия в 
квалификацията и клиничната практика на 
лекарите и липса на доказателствено обосно-
вани подходи за целия последователен процес 
на грижи. Освен това общопрактикуващите 
лекари са натоварени с голям брой несвой-
ствени административни и други дейности, 
включително свързани с управлението на 
практиките им.
Това налага целенасочена политика за 
развитие на първичната медицинска помощ в 
България с акцент върху дейностите по про-
моция на здравето и профилактика и ранна 
диагностика на заболяванията като ключов, 
стратегически метод за ефективно предос-
тавяне на тези услуги. Първичната здравна 
помощ, осъществявана от добре обучени и 
мотивирани общопрактикуващи лекари и 
други медицински специалисти, следва да се 
утвърди като основен инструмент за преодо-
ляване на предизвикателствата, пред които е 
изправена здравната ни система. 
Необходимо е да се осигурят подходящи 
организационни и финансови механизми за 
развиване на капацитета на първичната ме-
дицинска помощ при предоставяне на услуги 
за насърчаване на здравето и профилактика 
на заболяванията и да действа като център за 
свързване към други форми на грижа. 
Това изисква комплексни мерки за разви-
ване на компетентностите и мотивацията на 
работещите в първичната медицинска помощ.
Ключовите инициативи в тази област 
трябва да бъдат насочени към осъвременено 
университетско обучение по проблемите на 
първичната медицинска помощ, специализира-
на подготовка и непрекъсната квалификация 
на общопрактикуващите лекари и другите 
членове на екипите, участващи в осъщест-
вяването на този вид помощ. 
Следва да се усъвършенства процесът на 
специализация по обща медицина, която да 
бъде максимално адаптирана към новите 
предизвикателства и отговорности на първич-
ната медицинска помощ и характеристиките 
на работния процес. Лекарите и останалите 
медицински специалисти в първичната меди-
цинска помощ следва да бъдат насърчавани за 
непрекъснато повишаване на квалификацията 
и развиване на умения за консултиране, кому-
никация и работа в екипи за медикосоциални 
интервенции. Този процес следва да бъде 
синхронизиран с въвеждане в практиката на 
ръководства за поведение на общопрактику-
ващите лекари.
На базата на изградените компетентности 
първичната медицинска помощ следва да се 
утвърди като водеща структура в една, ори-
ентирана към пациента, система от коорди-
нирани грижи, включваща и структурите за 
обществено здраве, специализираната помощ 
и различни социални услуги.
Подобни интегрирани здравно-социални 
подходи и услуги ще бъдат в състояние да 
решат по най-добрия начин потребностите 
на пациентите от поддържащо лечение, общи 
и/или специфични здравни грижи, социална 
рехабилитация в амбулаторна или домашна 
обстановка и ще доведат до чувствително 
намаляване на потребностите им от прием в 
болници за активно лечение. 
По този начин първичната медицинска 
помощ ще е в състояние да откликне на съ-
временните потребности, като създаде среда