Държавен вестник, бр. 93, 2011 г., стр. 53

БРОЙ  93	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  53  
Считаме, че след изменението на Консти­
туцията от 2003 г. съществуват три отделни 
процедури за приемане на решения от ВСС 
за назначаване на различните длъжности 
в органите на съдебната власт. Първата по 
чл. 129, ал. 1 от Основния закон е свързана 
с назначаването на съдии, прокурори и сле­
дователи, което се извършва след конкурс, 
проведен чрез събеседване и с таен вот като 
гаранция за независимост. Не споделяме 
изразеното становище, че чл. 129, ал. 1 от 
Конституцията е основна разпоредба, защо­
то от него следва, че ал. 2 и 6 на чл. 129 за 
назначаването на административните ръко­
водители са второстепенни разпоредби. Не 
споделяме изразеното мнение, че чл. 129, 
ал. 1 и чл. 130, ал. 6, т. 1 от Конституция­
та еднакво изброяват длъжностите съдия, 
прокурор и следовател като общо понятие, 
без да отделят, посочват или разграничават 
други длъжностни наименования. Консти­
туцията не съдържа подобно общо понятие 
„съдия, прокурор и следовател“ и изводите 
на мнозинството в тази част противоречат 
на Конституцията и на мотивите на насто­
ящото решение в частта, с която е прието, че 
чл. 129, ал. 1 от Конституцията приравнява 
по статус съдии, прокурори и следователи, 
но не ги обединява в едно понятие. 
Втората процедура е по чл. 129, ал. 2 от 
Конституцията относно приемане на предло­
жение с мнозинство от две трети от членовете 
на ВСС до президента на републиката за на­
значаване и освобождаване на председателите 
на Върховния касационен съд и Върховния 
административен съд и на главния прокурор, 
която конституционният законодател не е 
имал намерение да уеднакви с останалите 
административни ръководители.
Третата процедура е по чл. 129, ал. 6 от 
Конституцията и урежда назначаването на 
административните ръководители в органите 
на съдебната власт с мнозинство повече от 
половината от членовете на ВСС. Процеду­
рата се отнася до ръководните длъжности, 
които са разграничени ясно от съдийските, 
прокурорските и следователските длъжности 
както на конституционно ниво от чл. 129, 
ал. 1 и 6 от Конституцията, така и от чл. 163 
и 167 ЗСВ. За разлика от чл. 129, ал. 1 от 
Конституцията тук назначаването става след 
избор, кандидатите трябва вече да са съдии, 
прокурори или следователи (чл. 169 ЗСВ), 
тоест те вече трябва да са назначени с тайно 
гласуване от ВСС, назначаването е само за 
срока на мандата и то само „надстроява“ 
върху първото назначение. 
За решенията, приемани от ВСС в първата 
и втората процедура, конституционният зако­
нодател е предвидил в чл. 131 тайно гласуване, 
а за назначаването на административните 
ръководители не е предвидил този начин на 
гласуване. След като Конституцията не изисква 
друго, то следва да се прилага правилото за 
приемане на решенията от ВСС, приложимо 
съгласно чл. 34, ал. 2 ЗСВ за всички останали 
решения – явното гласуване. 
Не споделяме разбирането за липсата на 
разлика между назначенията на съдии, про­
курори и следователи, от една страна, и на 
административни ръководители, от друга. 
Конституцията в чл. 133 е предоставила на 
законодателя със закон да уреди не само усло­
вията и реда за назначаване и освобождаване 
от длъжност на съдиите, съдебните заседатели, 
прокурорите и следователите, както се твърди 
в решението, а изцяло организацията и дей­
ността на съдилищата, на прокурорските и 
на следствените органи, в които правомощия 
попада и назначаването на административни 
ръководители по чл. 129, ал. 2 и 6 от Консти­
туцията именно като ръководители на отдел­
ните звена в органите на съдебната система, 
на които е възложена организацията им. На 
основание конституционната делегация зако­
нодателят е предвидил в чл. 34, ал. 2 ЗСВ явно 
гласуване за всички решения на ВСС извън 
двата случая по чл. 131 от Конституцията, в 
които изисква друго. 
Оспорената разпоредба на чл. 171, ал. 1 
ЗСВ не е изменителна. Тя не създава ново 
правно положение, защото няма предходна 
разпоредба в Конституцията или в ЗСВ, която 
да предписва тайно гласуване при назначаване 
на административен ръководител. Член 171, 
ал. 1 ЗСВ е само допълнен с думите „явно 
гласуване“, което допълнение го прави само 
по-ясен, конкретен и безспорен. По същество 
допълнението не е ново, а само повтаря какъв 
е начинът на гласуване, уреден като прин­
ципно положение в чл. 34, ал. 2 ЗСВ. Това 
повторение може да се обясни единствено със 
стремежа на законодателя да акцентира върху 
значението и прозрачността в назначенията 
на административните ръководители в съдеб­
ната власт. От този стремеж е продиктувано 
и предходното допълнение на чл. 171, ал. 1 
ЗСВ (ДВ, бр. 33 от 2009 г.), свързано също с 
повторение на изискването за мотивиране 
решенията на ВСС. 
При липса на изискване в чл. 131 за тайно 
гласуване при назначаването на админи­
стративните ръководители законодателят по 
целесъобразност следва да уреди начина на 
гласуване и той е преценил гласуването да 
е явно. Този начин на гласуване е в унисон 
с принципите на откритост и прозрачност, 
като осигурява назначенията на администра­
тивните ръководители да стават с ясно изра­
зен вот. С явното гласуване не се нарушава