Държавен вестник, бр. 6, 2016 г., стр. 96

СТР.  96	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  6
инструмент и гаранция за спазване на основ-
ните принципи при изработване на проект на 
нормативен акт – обоснованост, стабилност, 
откритост и съгласуваност. Липсата на изис-
куемото от закона съдържание на мотивите 
освен формалното нарушение на чл. 28, ал. 2 
ЗНА не дава възможност на съда да извър-
ши проверка за спазване на принципите при 
подготовката на нормативния подзаконов акт. 
Липсата им не дава възможност да се преце-
ни и обосноваността на въведените изисквания 
за собствени способности на структурите на 
нивата на компетентност. В случая не става 
въпрос съдът да проверява преценката по це-
лесъобразност на органа за въвеждане или не 
на изискванията за собствени способности, а 
за мотивираността на въведеното изискване с 
оглед на преценката за съответствието му със 
Закона за ограничаване на административното 
регулиране и административния контрол над 
стопанската дейност.
Съгласно чл. 3, ал. 1 ЗЛЗ лечебните за-
ведения се създават по Търговския закон. А 
осъществяването на дейността на лечебното 
заведение за болнична помощ става след из-
даване на разрешение от министъра – чл. 46, 
ал. 1 ЗЛЗ. Съгласно чл. 6, ал. 1 ЗЛЗ лечеб-
ните заведения осъществяват дейността си 
при спазване на медицинските стандарти за 
качество на оказваната медицинска помощ. 
Неспазването на стандартите представлява 
административно нарушение и обоснова-
ва налагането на имуществена санкция на 
юридическото лице – чл. 116а ЗЛЗ. Видно от 
съществуващата нормативна регламентация, 
налице е административно регулиране по 
смисъла на чл. 1, ал. 3 ЗОАРАКСД на дей-
ността на лечебните заведения за болнична 
помощ. Това предпоставя и необходимостта 
от проверка за съответствие на наредбата със 
Закона за ограничаване на административно-
то регулиране и административния контрол 
върху стопанската дейност. 
Едно от основните изисквания за законосъ-
образност на всяко въведено административно 
регулиране на стопанската дейност е прецен-
ката за разходите, които лицата, извършващи 
дейността, трябва да направят, за да спазят 
въведените нормативни изисквания. В случая 
липсата на каквито и да било мотиви за необ-
ходимостта от въведените собствени способ-
ности на структурите от различните нива на 
компетентност и за преценката за финансовата 
тежест, която тези структури трябва да понесат, 
за да посрещнат нормативните изисквания, 
не дава възможност на съда да извърши кон-
трол за законосъобразност на подзаконовия 
нормативен акт. Не може да се прецени и 
въздействието, което въведеното изискване 
би имало върху конкуренцията. Следва да се 
отчита и фактът, че става въпрос за предоста-
вяне на медицински услуги. При тях не само 
конкуренцията е важна, но особено значение 
има достъпността на услугата. А въведените 
изисквания за собствени способности, при 
липса на обосновка за значението на вида на 
собствеността за качеството на услугата, не 
дава възможност на съда да извърши контрол за 
този елемент на законосъобразността на акта. 
Видно от изложеното, оспорената Наредба 
№ 15 е приета при нарушение на чл. 11, ал. 1 
и чл. 28, ал. 2 ЗНА. Това нарушение води до 
невъзможност съдът да извърши контрол за 
законосъобразност на подзаконовия норма-
тивен акт с относими законови разпоредби 
и до нарушение на чл. 26, ал. 1 ЗНА. Това 
налага оспореният подзаконов нормативен 
акт да бъде отменен като незаконосъобразен. 
С оглед на изхода от спора, направеното 
от жалбоподателите искане и на основание 
чл. 143, ал. 1 АПК съдът следва да осъди 
Министерството на здравеопазването, юри-
дическото лице, в чиято структура се намира 
органът – ответник, да заплати на жалбопо-
дателите направените по делото разноски. 
Същите, видно от представените по делото 
договори за правна защита и съдействие, са 
в размер на по 300 лв. за всеки жалбопода-
тел. Ответникът е направил своевременно 
възражение по чл. 78, ал. 5 ГПК във връзка с 
чл. 144 АПК. Съдът счита, че заплатеното от 
всеки от жалбоподателите е по минималния 
размер на дължимото адвокатско възнаграж-
дение, определено по реда на Наредба № 1 
от 9.07.2004 г. за минималните размери на 
адвокатските възнаграждения. Делото е за 
оспорване на нормативен акт, представлява 
правна сложност и определянето на възна-
граждение по минимума не дава основание 
за намаляване на размера на разноските.
Водим от горното и на основание чл. 193, 
ал. 1 АПК, Върховният административен съд 
Р Е Ш И :
Отменя Наредба № 15 от 28.07.2014 г. 
за утвърждаване на медицински стандарт 
„Ревматология“, издадена от министъра на 
здравеопазването.
Осъжда Министерството на здравеопазва-
нето да заплати на сдружение „Национално 
сдружение на частните болници“, седалище и 
адрес на управление гр. София, бул. Княз Ал. 
Дондуков 115А, ет. 3, офис 18, на „Сдружение 
общински болници в България“, седалище и 
адрес на управление гр. Плевен, ул. Княз Ал. 
Батенберг І № 7, и на сдружение „Център за 
защита правата в здравеопазването“, седалище 
и адрес на управление гр. София, ул. Шипка 
13, ет. 1, ап. 3, по 300 лева разноски по делото.
Решението подлежи на касационно обжал-
ване пред петчленен състав на Върховния 
административен съд в четиринадесетдневен 
срок от съобщаването.
Председател:  
Георги Колев
63