Държавен вестник, бр. 88, 2021 г., стр. 12

СТР.  12	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  88
парламент и на Съвета за изменение на Рег- 
ламент (ЕО) № 1367/2006, COM/2020/642 
final – Обяснителен меморандум). Насочено 
към подобряване прилагането на Конвен-
цията от Орхус, въпросното предложение 
на ЕК съдържа редица положения, които 
потвърждават изразеното по-горе разбиране 
на Конституционния съд относно отправната 
позиция на съюзния регулаторен модел в 
областта на опазването на околната среда и 
биоразнообразието. Показателно в това отно-
шение е изрично цитираното заключение на 
Генерален адвокат Sharpston по дело C-664/15, 
Protect Natur (Arten-und Landschaftsschutz 
Umweltorganisation v. Bezirkshauptmannschaft 
Gmünd, пар. 77), още в началото на Обяс-
нителния меморандум: „Природата принад-
лежи на всички ни и опазването є е наша 
колективна отговорност. Съдът е приел, че 
нормите на правото на Съюза в областта на 
околната среда най-често са насочени към 
общия интерес, а не само към защита на 
индивидуалните интереси на частноправните 
субекти.“ В предложението, принципът на 
изпреварващите действия и превантивните 
мерки, извеждането на участието на заинте-
ресованите страни във взимането на решения 
на най-ранен етап в установяването на режи-
ма на защита за ЗЗ и засилването на ролята 
на „административното преразглеждане“, 
вече и на общи актове (на някои категории 
актове, доколкото става дума за субсидиар-
ност при неизключителна компетентност на 
ЕС), на което се разчита да окаже косвено 
въздействие върху подобряването на „съ-
дебното преразглеждане“ и прилагането на 
чл. 41 и чл. 47 от ХОПЕС, при активизиране 
на включването на НПО, се очертава като 
важен аспект на тази позиция.
Допълнителен акцент върху обществе-
ната потребност и спешната необходимост 
от засилена строгост при изпълнение на 
изискванията за опазване на околната среда 
и биоразнообразието на глобално, регио-
нално и национално ниво поставя Докла-
дът на Междуправителствения панел по 
изменението на климата (IPCC) към ООН, 
оповестен на 9.08.2021 г. Основан на изця-
ло научни данни и критерии, този доклад 
ясно посочва, че основен увреждащ фактор 
са човешките дейности, които унищожават 
природата и биоразнообразието (включително 
и настъпили необратими последици), без да 
се съобразяват с ограничените екосистемни 
ресурси на планетата.
Обобщавайки изложеното в този раздел, 
Конституционният съд подчертава, че всички 
упоменати съюзни документи, в т.ч. и „Из-
вестие на Комисията относно достъпа до 
правосъдие по въпросите на околната среда“ 
(ОВ, 2017/C 275/01), на което се позовава 
ВАС (тричленен състав) в Определение от 
21.07.2021 г., следват отправната позиция на 
Директива 92/43/ЕИО, включително и по 
въпроса относно достъп до правосъдие и за-
щита на частноправните интереси, в областта 
на околната среда, а именно – приоритетна 
защита на публичния интерес от високо 
равнище на опазване на биоразнообразието, 
като споделена европейска ценност и общо 
природно наследство. Тази отправна пози-
ция обвързва националните законодателни 
учреждения на държавите – членки на ЕС, 
в т.ч. и България, при задължителното 
транспониране на Директива 92/43/ЕИО и 
избора на форми и средства, в пределите на 
предоставената свобода на преценка (така 
както те са очертани чрез практиката на 
СЕС), за постигането на предписаните от 
нея резултати. В направеното уточнение 
на искането от ВАС (тричленен състав), с 
Определение от 21.07.2021 г., се посочва, че 
същата директива е ясна за сезиращия съде-
бен състав и не поражда съмнение относно 
смисъла на нейните разпоредби.
В контекста на всичко изложено до тук 
Конституционният съд като отбелязва, че 
в отправеното от ВАС (тричленен състав) 
искане, ведно с неговото уточняване с Оп-
ределение от 21.07.2021 г., не се твърди не-
съответствие на Директива 92/43/ЕИО с акт 
на ЕС от по-висок юридически ранг, нито 
се привеждат доводи в посока на засягане 
на националната конституционна идентич-
ност или превишаване на предоставената 
от държавите членки компетентност на 
ЕС в областта на околната среда, намира, 
че искането на ВАС (тричленен състав) за 
установяване на противоконституционност 
на чл. 12, ал. 7 ЗБР, който закон се явява 
националният правен инструмент за транс-
пониране на природните директиви на ЕС, 
в частност – на Директива 92/43/ЕИО, е 
неоснователно по следните съображения:
– Относно поддържаното от ВАС (тричле-
нен състав), че „нормативната уредба в чл. 12, 
ал. 7 ЗБР противоречи на разпоредбите на 
чл. 17, ал. 1 и 3 от Конституцията“
В искането по настоящото дело вносителят 
твърди, че „със заповедта на министъра на 
околната среда и водите, предмет на адм. 
дело № 1134/2018 г. по описа на ВАС, с която 
се обявява една конкретна защитена зона, 
като въвежда забрани и ограничения (има-
щи „абсолютен характер“ според съдиите) 
по отношение на имотите, попадащи в тази 
зона, се засяга съществено правото на частна 
собственост на нейните адресати.“
Преди всичко, Конституционният съд при-
помня, че българският законодател разграни-
чава ясно реда за обявяване на списъка на ЗЗ, 
който ред има смисъл на класифицирането 
им като такива зони за опазване на природ-
ни местообитания и видове, включително и 
нуждаещи се от приоритетна защита (чл. 10 
във връзка с чл. 8 и чл. 9 ЗБР), и които зони 
се явяват неразделна част от европейската 
екологична мрежа Натура 2000, и реда за