Държавен вестник, бр. 98, 2009 г., стр. 4

СТР.  4	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  98
седатели на Народното събрание. Разпоредбата 
на чл. 3 ПОДНС противоречи и на чл. 76, ал. 3 
от Конституцията, според който на първото 
заседание на Народното събрание се избират 
председател и заместник-председатели. 
Тези народни представители, които са били 
сътрудници на Държавна сигурност или раз­
узнавателните служби на Българската народна 
армия, от която и да са категория, посочена в 
ЗДДБДС, могат да заемат длъжностите в На­
родното събрание, посочени в чл. 3 ПОДНС. 
Те са избрани за народни представители и това 
е достатъчно.
Според становището на главния прокурор 
това няма пряко отношение към чл. 76, ал. 3 от 
Конституцията и същата норма е несъотносима 
към искането. Очевидно е обаче, че в случая 
изборът за председател и заместник-предсе­
датели се прави измежду всички 240 народни 
представители. Всеки народен представител е 
равен както по права, така и по задължения 
на всеки друг народен представител. Той има 
възможност да заема ръководни постове в 
Народното събрание, ако бъде избран, което 
става с гласуване в пленарна зала. 
Следователно въведената с чл. 3 ПОДНС 
забрана противоречи на чл. 76, ал. 3 от Кон­
ституцията. Текстът на чл. 3 ПОДНС е проти­
воконституционен, защото ограничава правото 
на народните представители да бъдат избирани 
в органите на Народното събрание и ги разделя 
на имащи права и без права. Няма съмнение, 
че Народното събрание в никаква форма и по 
никакъв повод не може да ограничава правата 
на едни или други народни представители. И 
това е така, защото те са народни представи­
тели, което ще рече, че са представители на 
суверена. В този смисъл искането за обявяване 
за противоконституционен на чл. 3 ПОДНС 
като противоречащ на чл. 76, ал. 3 от Кон­
ституцията следва да се уважи. 
По изложените съображения Конституци­
онният съд приема, че искането на групата 
народни представители за обявяване на про­
тивоконституционността на разпоредбата на 
чл. 3 ПОДНС е основателно. 
Нарушен е и чл. 6, ал. 2 от Конституция­
та, тъй като равенството на всички граждани 
пред закона е основен принцип на всяко де­
мократично общество. В чл. 6, ал. 2 от Кон­
ституцията равенството на гражданите пред 
закона е формулирано като конституционен 
принцип, който е в основата на гражданското 
общество и правовата държава. Въвеждането 
на допълнителни изисквания към народните 
представители противоречи на този принцип 
и на конституционните разпоредби, които го 
конкретизират. В искането се твърди, че тек­
стът на чл. 3 ПОДНС нарушава чл. 6, ал. 2 от 
Конституцията, тъй като създава ограничения 
на базата на това, че в миналото лицата са 
били сътрудници на Държавна сигурност или 
на разузнавателните служби на Българската 
народна армия и така ограничава народните 
представители да заемат определени длъж­
ности. В конституционната норма изрично 
се подчертава, че не са допустими „никакви 
ограничения“. „Прокламираният в чл. 6, ал. 2 
от Конституцията принцип за равенство на 
гражданите пред закона не допуска законода­
телят да въвежда нито ограничения в правата 
на гражданите, нито привилегии, основани на 
изчерпателно изброените признаци“ (Решение 
№ 1 от 2005 г. по к.д. № 8 от 2004 г.). И затова 
в чл. 6, ал. 2 от Конституцията са посочени 
социалните признаци за недопускане на ограни­
чение на правата. Допускането на ограничения 
на основание на тези признаци нарушава прин­
ципа за равенство пред закона. По този начин 
Конституцията изрично изключва въвеждането 
на неравенство в правната система въз основа 
на изброените в нея критерии. 
Поради това разпоредбата на чл. 3 ПОДНС 
е противоконституционна. Тя противоречи на 
чл. 6, ал. 2 от Конституцията. 
В чл. 6, ал. 2 от Конституцията равенството 
на всички граждани пред закона е формулирано 
като конституционен принцип, присъщ на всяко 
демократично общество. То е прокламирано 
като общочовешка ценност (Решение № 14 от 
1992 г. по к.д. № 14 от 1992 г.) и този принцип с 
пълна сила важи и за народните представители. 
Твърди се, че опитът за временно въвеждане на 
някои допълнителни изисквания при прилага­
нето на законите противоречи на този принцип 
и на конституционните разпоредби, които го 
конкретизират (Решение № 1 от 1993 г. по к.д. 
№ 32 от 1992 г.). Равенството означава равно­
поставеност на всички граждани пред закона 
и задължения за еднаквото им третиране от 
държавната власт. Освен това тази разпоредба 
не търпи никакви ограничения, доколкото гласи, 
че „всички граждани са равни пред закона“. 
Трудно е да се сподели, че лицата, служили на 
държавата, изградена на една отречена идеоло­
гическа система, и то по един недопустим за 
едно демократично общество начин, не могат 
да заемат ръководни постове в Народното 
събрание. Затова временните ограничения не 
са допустими по смисъла на чл. 6, ал. 2 от 
Конституцията. „Поначало принадлежността 
към бившата Държавна сигурност не засяга 
доброто име на проверяваните лица. Тяхната 
дейност е била правно регламентирана дейност 
и като цяло нейната аморалност може да бъде 
имплицирана само ако действащото по това 
време право е било обявено за противокон­
ституционно“ (Решение № 10 от 1997 г. по к.д. 
№ 14 от 1997 г.).