Държавен вестник, бр. 78, 2022 г., стр. 15

БРОЙ  78	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  15  
че продължаващото осъществяване на функ-
ции след изтичане на срока е изключение от 
общото правило за обвързаност на право-
мощията и на конституционно установения 
срок на овластяване (Тълкувателно решение 
№ 13 от 15.12.2010 г. по к. д. № 12/2010 г.). 
Проблемът с настоящото решение е, че съдът 
допуска изключението да се превърне в лоша 
практика, каквато вече се очертава.
Вярно е, че с действие или бездействие от 
страна на Народното събрание не бива да се 
стига до елиминиране на органи, които са 
конституционно установени. Но ако се окажем 
в ситуация на отпадане на органи поради 
липса на избор/назначаване на нови, това 
би означавало, че Конституцията до голяма 
степен е загубила реално приложение и сме 
преминали в неконституционен режим на 
управление, при който дори Конституцион-
ният съд едва ли би могъл ефективно да я 
защити. Не бива да омаловажаваме и друга 
опасност – незачитането на мандатите, кои-
то изискват квалифицирано мнозинство за 
избор на техните членове, може да се окаже 
средство на едно политическо малцинство в 
парламента да поддържа действието на органи 
с изтекъл мандат, които са удобни за него. 
С оглед на изложените мотиви отговорът на 
тълкувателния въпрос, поставен от Пленума 
на Върховния административен съд, трябва 
да е следният: правомощията на главния ин-
спектор и на инспекторите от Инспектората 
към Висшия съдебен съвет не се прекратяват 
автоматично с изтичане на мандата, но изпъл-
нението на тези правомощия извън разумен 
период след края на мандата противоречи на 
Конституцията, особено когато Народното 
събрание не е предвидило нормативно осно-
вание за това. Така предлаганото решение 
не води до разформироване на Инспектората 
към Висшия съдебен съвет в наличния му 
състав, но и не допуска неограничена във 
времето възможност той да издава правно 
валидни актове.
Понякога законодателството и съдебната 
практика неизбежно си служат с оценъчни 
понятия, стига те да са поне относително оп-
ределени/определяеми, за да не създават неси-
гурност и произвол. Такова понятие е разумен 
период, подобно на друго широко използвано, 
особено в практиката на Европейския съд по 
правата на човека, понятие – разумен срок. 
Отвъд разумен период забавянето на избора 
не следва да бъде търпяно неограничено 
във времето, а още по-малко de facto узако-
нявано с решение на Конституционния съд. 
Ако съставът на Инспектората към Висшия 
съдебен съвет не бъде изцяло обновен, из-
пълнението на длъжността от инспекторите 
не трябва да продължава безпрепятствено, 
докато Народното събрание благоволи или 
успее да избере нови, а само в разумен период, 
когато има основателни причини изборът да 
не се осъществи. Обратното разбиране води 
на практика до заличаване на мандатността 
като принцип на демократичното управление.
Разумността на периода по отношение на 
Инспектората към Висшия съдебен съвет, а 
и на други органи, зависи от няколко крите-
рия: характера на техните правомощия, про-
дължителността на самия мандат, завишени 
изисквания за осъществяване на избора, об-
стоятелства, които са станали причина да не 
се направи изборът. Ако Народното събрание 
чрез закон предвиди при какви условия и за 
какъв срок инспекторите от Инспектората 
могат да продължат да изпълняват своите 
правомощия след края на мандата, то би 
създало напълно определена норма. Тя от 
своя страна потенциално би подлежала на 
контрол от страна на Конституционния съд 
с помощта на посочените критерии. 
Няма как да се приеме, че изпълнението 
на правомощията за период, по-дълъг от по-
ловината на срока на мандата, особено когато 
повторен мандат непосредствено след края 
на предходния не се допуска, е съвместимо 
с Конституцията. Конкретната преценка за 
това обаче не се прави от Конституционния 
съд, а от съдилищата, пред които се оспор-
ват актовете на Инспектората към Висшия 
съдебен съвет съгласно Закона за съдебната 
власт. На основата на задължителното аб-
страктно тълкуване на Конституционния съд 
те би трябвало да се произнасят по валид-
ността на актовете на Инспектората, когато 
инспекторите продължават да изпълняват 
своите правомощия след изтичане на техния 
мандат. Това разрешение е в съответствие с 
принципа на разделение на властите, защото 
чрез тълкувателната си дейност Конституци-
онният съд изяснява правното основание и 
дава критерии на съдилищата да контролират 
административните и другите правни актове.
В съответствие с изложените мотиви смя-
там, че даденото от Конституционния съд 
тълкуване противоречи на принципите на 
демократичната (Преамбюла на Конститу-
цията) и правовата държава (чл. 4, ал. 1 от 
Конституцията). Това тълкуване позволява 
неправомерното и необосновано бездействие 
на Народното събрание с оглед формиране на 
Инспектората към Висшия съдебен съвет, а 
и на други държавни органи, да продължава. 
Нещо повече, търпимостта на такова състоя-
ние от страна на Конституционния съд рискува 
да лиши Конституцията от юридическа защита 
в тази є част и да превърне императивните 
норми относно продължителността на ман-
датите в пожелателни разпоредби.
Конституционен съдия: 
Янаки Стоилов
6195