Държавен вестник, бр. 13, 2008 г., стр. 3

Б Р О Й  13
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  3
4. прилагане на дресировъчни методи, кои-
то имат за цел придобиването и/или развиване-
то на ловни, охранителни, следотърсачески или
водачески качества у кучетата;
5. медицински експерименти и лекарствени
изпитвания;
6. поставяне на “спъвачки” на овчарски или
скитащи кучета с цел ограничаване на възмож-
ностите им да преследват дивеча.
Чл. 9. Министърът на земеделието и продо-
волствието, министърът на вътрешните рабо-
ти и министърът на отбраната определят с на-
редба правилата за обучение на кучета.
Чл. 10. (1) Забранява се проявата на особена
жестокост към животните.
(2) За особена жестокост се смятат:
1. умишленото причиняване на смърт на
животни;
2. умишленото причиняване на тежко и трай-
но увреждане на животни;
3. организирането на боеве с животни;
4. стрелбата по безстопанствени животни,
опитомени животни или животни в плен и диви
животни.
(3) Не се смята за особена жестокост дея-
нието по ал. 2, т. 4, когато се извършва при
условията на крайна необходимост или съг-
ласно разпоредбите на Закона за лова и опаз-
ване на дивеча или Закона за биологичното
разнообразие.
(4) Не се смята за особена жестокост деяни-
ето по ал. 2, т. 1, когато се извършва съгласно
разпоредбите на чл. 117, ал. 1, т. 10, 11 и 12,
чл. 159, ал. 1 и 3, чл. 160, ал. 1 и ал. 2, т. 1 и 2 и
чл. 179, ал. 3 от Закона за ветеринарномедицин-
ската дейност.
Г л а в а  в т о р а
ОТГЛЕЖДАНЕ И ГРИЖА ЗА ЖИВОТНИТЕ
Чл. 11. (1) Не се разрешава продажба на
животни на лица под 18-годишна възраст без
съгласието на родител/настойник.
(2) Когато собственикът на животно не може
да полага грижи за него, го предава в приют,
спасителен център, друг животновъден обект
или на нов собственик, който да го отглежда в
съответствие с физиологичните и поведенчес-
ките му особености.
Чл. 12. Собствениците на животни осигуря-
ват условия за отглеждането им съгласно чл. 149,
ал. 1 и чл. 150 от Закона за ветеринарномеди-
цинската дейност.
Чл. 13. (1) Животни, които не живеят на
групи в естествената си среда, се отглеждат са-
мостоятелно.
(2) Животни, които живеят на групи или
стада в естествената си среда, не се отглеждат
поединично (самостоятелно).
(3) При отглеждане на животни се осигурява
контакт между тях в зависимост от техните
физиологични и поведенчески особености.
Чл. 14. (1) Собствениците на животновъдни
обекти:
1. осигуряват достатъчен брой гледачи с
необходимата квалификация и опит за полага-
не на грижи за животните с оглед на техния
брой, вид, възраст и здравословно състояние;
2. отговарят за спазване на правилата за за-
щита на животните;
3. организират първоначално и последващо
обучение на персонала.
(2) Не се допуска гледачите по ал. 1, т. 1 да
причиняват стрес, болка, страдание и нараня-
вания на животните, за които се грижат.
Чл. 15. Собственикът на животни предприе-
ма мерки за осигуряване на ветеринарномеди-
цинска помощ, когато установи признаци на
болест, нараняване, изтощение или усложнено
раждане. Болните или наранените животни се
изолират и настаняват в подходящо помещение
със суха и удобна постеля.
Чл. 16. (1) Който намери болно или наране-
но животно, е длъжен да информира приюта за
животни, съответните органи на местната власт,
регионалната ветеринарномедицинска служба,
районното полицейско управление или терито-
риалните поделения на Държавната агенция по
горите.
(2) Органите по ал. 1 съдействат за осигуря-
ване на спешна ветеринарномедицинска помощ
и настаняване на животното в приют или друг
обект по ал. 6, т. 1—3.
(3) В обекта, в който е настанено животното
по ал. 1, незабавно се предприемат мерки за
лечението му.
(4) Чрез средствата за масово осведомяване
или по друг подходящ начин управителят на
приюта предоставя информация за настанени-
те в него животни с цел издирване на собстве-
ника или намиране на нов собственик.
(5) Когато в приюта е настанено маркирано
животно, управителят издирва и информира
собственика или лице по чл. 47, ал. 3.
(6) Когато собственикът на животното не
бъде намерен до 14 дни от настаняването му в
приюта, то може да се предостави на:
1. зоологическа градина;
2. спасителен център;
3. ферма;
4. организация за защита на животните.
Чл. 17. (1) Движението на животните не може
да бъде ограничавано по начин, който им при-
чинява болка, страдание или силен страх.
(2) В помещенията за отглеждане на жи-
вотни собственикът осигурява място, съответ-
стващо на техните физиологични и поведен-
чески особености, и пространство за движе-
ние и почивка.
Чл. 18. На животни, отглеждани на откри-
то, се осигуряват свободно движение, ежеднев-
на разходка и защита от неблагоприятни ат-
мосферни условия, хищници и вредни физични
и химични въздействия.