Държавен вестник, бр. 30, 2012 г., стр. 5

БРОЙ  30	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  5  
„Хотелиерско ресторантьорско сдружение 
„Витоша“ и Института за модерна политика, на 
които е предоставил възможност в 20-дневен 
срок да представят писмени становища. Съдът 
е уведомил и вносителите на искането, че в 
същия срок могат да изложат допълнителни 
съображения.
В становищата, представени от НС, изгот­
вено от Комисията по бюджет и финанси, МС, 
министъра на финансите, Столичната община 
и Националното сдружение на общините в Бъл­
гария, не се подкрепя искането на народните 
представители и се развиват съображения за 
неоснователност на твърденията за противо­
конституционност на атакуваните текстове 
от ЗМДТ. В тази насока е и становището на 
министъра на икономиката, енергетиката и 
туризма, но само относно чл. 61с, ал. 4 и 5 
ЗМДТ, като по другите разпоредби, предмет 
на делото, не е изразено становище. 
Институтът за модерна политика излага 
в становището си аргументи в подкрепа на 
искането. Българската туристическа камара в 
писмо до Съда прави законодателни предло­
жения, от които може да се изведе подкрепа 
на съображенията за противоконституцион­
ност, изложени в искането на депутатите. 
Българската хотелиерска и ресторантьорска 
асоциация без съображения подкрепя изцяло 
искането и мотивите към него. Становище по 
делото не е представило Сдружение „Хотелско 
и ресторантьорско сдружение „Витоша“.
Конституционният съд, след като обсъди до­
водите и съображенията, изложени в искането, 
и становищата на заинтересуваните страни, 
за да се произнесе, взе предвид следното:
1. По чл. 61с, ал. 4 и свързаната с нея 
ал. 5 ЗМДТ
С измененията на ЗМДТ (ДВ, бр. 98 от 
2010 г.) в глава втора на закона се създа­
ва раздел седми и се учредява нов местен 
(туристически) данък, като се отменя ре­
гламентираната със същия закон туристи­
ческа такса. С направената промяна, както 
е посочено в мотивите на законопроекта, се 
цели осигуряване на по-ефективно събиране 
на приходите в бюджетите на общините и 
създаване на условия за провеждане на собст­
вена политика на същите при развитието на 
туризма. С новия туристически данък обект 
на облагане са нощувките в средствата за 
подслон и местата за настаняване, а данъчно 
задължени са лицата, предлагащи тази услуга 
(чл. 61р ЗМДТ). Данъкът се дължи помесеч­
но и се определя от броя на предоставени­
те нощувки за предходния месец (чл. 61с, 
ал. 2). Облагането е на основата на броя 
предоставени услуги – нощувки, и очевидно 
има подоходен характер. Обстоятелството, 
че данъкът се посочва отделно в документа, 
издаден от данъчно задълженото лице към 
лицето, ползващо нощувката (чл. 61р, ал. 4), 
не променя направения извод. В този смисъл 
не могат да бъдат споделени съображенията 
в някои становища, че този нов данък има 
имуществен характер, тъй като размерът му 
се определя на основата на броя на реално 
осъществени нощувки, а не на база капаци­
тета на средството за подслон или мястото за 
настаняване (НС и МС). Предвиденият обаче 
с ал. 4 на чл. 61с ЗМДТ минимален размер 
на туристическия данък, дължим в годишен 
аспект, вече има характер на имуществен 
данък, защото размерът му се определя от 
капацитета (броя легла) на обекта на обла­
гане. Този минимален размер на данъка или 
съответната разлика се дължи в случаите, 
когато за календарната година на база броя на 
предоставените нощувки изплатеният данък 
по ал. 2 на чл. 61с от закона е по-малък по 
размер от сумата, определена на основата на 
30 % от пълния капацитет на средството за 
подслон или мястото за настаняване. Явен 
е различният подход – по чл. 61с, ал. 2 се 
дължи реален данък, определен на основата 
на действително осъществени нощувки, т.е. 
върху доход от услуга, а по ал. 4 данъкът се 
определя на основата на имущество – броя 
на всички легла в съответното средство за 
подслон или място за настаняване.
От изложеното се установява, че в прав­
ната регламентация на туристическия данък 
(чл. 61р, чл. 61с и чл. 61т ЗМДТ) са използвани 
елементи, присъщи както на имуществените, 
така и на подоходните данъци. Този законо­
дателен подход противоречи на чл. 60, ал. 1 
КРБ, съгласно който понятията „доходи и 
имущество“ изискват разграничаване между 
подоходните и имуществените данъци и не­
допускане на елементи, присъщи на едната 
категория данъци, в другата (така Решение 
№ 9 от 1996 г. по к.д. № 9 от 1996 г.). Уста­
новената противоконституционност на чл. 61, 
ал. 4 ЗМДТ важи и за свързана с нея ал. 5, 
съществуването на която се обезсмисля, за­
щото предлага формула за изчисляване на 
евентуалната разлика между действително 
реализираните нощувки и регламентирания 
минимум на данъка. Предвид констатираното 
противоречие с Основния закон само за пъл­
нота на изложеното посочваме, че развитите 
в искането съображения за противоречие на 
чл. 61с, ал. 4 ЗМДТ с чл. 19, ал. 1 и 3 КРБ на 
основата на процедурата за изготвяне или за 
съгласуване на законопроекта, за липсата на 
анализ и на отчитане на добър баланс между 
интересите на общините и на стопанските 
субекти, извършващи туристическа дейност, 
не могат да бъдат споделени. Тези обстоятел­
ства нямат пряко отношение към свободната 
стопанска инициатива или към закрилата