Държавен вестник, бр. 23, 2015 г., стр. 13

БРОЙ  23	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  13  
област следва да осигурява справедлив баланс 
между интересите на отделната личност и тези 
на обществото като цяло. В този смисъл Кон­
ституционният съд изцяло споделя позицията, 
изразена от ЕСПЧ в решението му по делото 
Клас и други срещу Германия/Klass and others 
v. Germany, 1978 г., а именно, че поставянето 
под наблюдение без адекватни и достатъчни 
мерки за безопасност може да разруши демо­
крацията под претекст, че я брани.
Прегледът на конституционната практика 
на различни европейски конституционни съди­
лища показва, че националните законодателни 
актове, с които е транспонирана Директива 
2006/24/ЕО, са обявени за противоконститу­
ционни – изцяло или отделни части от тях. 
Основните съображения на конституционни­
те съдилища в Германия, Румъния, Чехия, 
Словения, Австрия, Полша, аргументиращи 
взетите решения, се оказват твърде сходни, 
а някои и напълно идентични с изводите на 
Конституционния съд на РБ по настоящото 
дело. Очевидно е, че пороците и несъвършен­
ствата на самата Директива, предпоставили 
обявяването є за невалидна от СЕС, не само 
са механично пренесени, но в редица слу­
чаи се оказват надхвърлени и задълбочени, 
какъвто е и случаят със ЗЕС. Последното 
обяснява преобладаващото разбиране на 
посочените конституционни съдилища, че 
приетите формулировки на правните норми в 
националните законодателства са твърде общи, 
неясни, неточни, а приетите закони като цяло 
не създават достатъчно и надеждни гаранции 
за защита срещу евентуални нарушения по 
отношение сигурността на данните, поради 
което и са оценени като противоречащи на 
националните конституции.
Ето защо, като съобрази всичко гореиз­
ложено, Конституционният съд намира, че 
разпоредбите на чл. 250а – 250е, чл. 251 и 251а 
ЗЕС противоречат на Конституцията, поради 
което искането на омбудсмана на Република 
България е основателно. Това налага Консти­
туционният съд да упражни правомощията си 
по чл. 149, ал. 1, т. 2 от Конституцията и обяви 
посочените норми за противоконституционни.
Воден от изложените съображения и на 
основание чл. 149, ал. 1, т. 2 от Конституци­
ята във връзка с чл. 22, ал. 1 от Закона за 
Конституционен съд Конституционният съд
Р Е Ш И :
Обявява за противоконстит уционни 
чл. 250а – 250е, чл. 251 и 251а от Закона за 
електронните съобщения (обн., ДВ, бр. 41 от 
2007 г.; последно изм. и доп., бр. 14 от 2015 г.).
Съдиите Благовест Пунев, Стефка Стоева 
и Гроздан Илиев са подписали решението с 
особено мнение.
Председател: 
Димитър Токушев
ОСОБЕНО МНЕНИЕ
по конституционно дело № 8 от 2014 г. 
на съдиите Благовест Пунев, Стефка Стоева 
и Гроздан Илиев
Не споделяме извода на мнозинството съдии 
за установяване на цялостна противоконсти­
туционност на чл. 250а – 250е, чл. 251 и 251а 
от Закона за електронните съобщения (ЗЕС), 
макар че възприемаме съображенията им за 
наличие на такава относно част от оспорените 
разпоредби, отнасящи се до срока на съхра­
няване на трафичните данни и липсата на 
предвиден съдебен контрол за това съхраняване 
и последващото им унищожаване. Основният 
аргумент за така обявената an bloc противо­
конституционност на целия раздел от закона, 
отнасящ се до проследяване на трафични данни 
от съобщителни мрежи и услуги, е, че всички 
разпоредби от този раздел представляват нормен 
комплекс, при който съществува неразривно 
единство между тези от тях, които са противо­
конституционни с оглед нарушаване принципа 
на пропорционалност при ограничаване на 
основни конституционни права, и тези, които 
нямат тази характеристика, но не притежават 
автономно съществуване и възможност за 
самостоятелно прилагане. Това разбиране е 
погрешно по следните съображения:
Налице е липсата на последователност 
в съобразителната част на решението. Това 
е така, защото само част от тези норми са 
предмет на изрично обсъждане с оглед на 
тяхната противоконституционност, а за ос­
таналите изводът е направен при липсата 
на обосноваващи го мотиви. Този подход е 
продължение на застъпената в искането теза, 
че продължителният срок на съхранение на 
трафичните данни, уреден в чл. 250а, ал. 1 
ЗЕС, налага отмяна и на останалите, посочени 
в искането разпоредби, без да се обосновава 
тяхната противоконституционност. Ако Съдът 
счита, че съществуващият срок от една година 
не е съобразен с Конституцията, следваше да 
прогласи неговата противоконституционност 
и да укаже на законодателя ориентировъчно 
каква следва да бъде неговата продължи­
телност, а не да обявява цялата норма за 
противоконституционна, а в случая дори 
и цялата уредба. В други подобни случаи 
практиката на Конституционния съд сочи, че 
Съдът не е обявявал за противоконституци­
онна цялата разпоредба, а само прогласения 
за противоречащ на Основния закон срок и 
е указвал на Народното събрание какъв е 
подходящият за случая срок (Решение № 4 
от 2011 г. по к.д. № 4 от 2011 г., с което са 
обявени за противоконституционни числото 
„12“ и думите „две години“ и „една година 
и четири месеца“, и Решение № 13 от 2012 г. 
по к.д. № 6 от 2012 г., с което са обявени за 
противоконституционни думите „петнадесет 
години“ и „петнадесетгодишна давност“). По 
наше мнение отмяната на срока по никакъв 
начин не засяга цялата разпоредба и не я прави