Държавен вестник, бр. 27, 2007 г., стр. 8

С Т Р .  8
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  27
рази несъгласие с представената му сметка
гарантира правото му на защита по договора
въпреки облекчения ред по чл. 237, буква “к”
ГПК за събиране на дължимите от него суми.
В производството по чл. 237, буква “к” ГПК
те разполагат и с възможността да възразят в
срока за доброволно изпълнение, като поискат
спиране на изпълнението по реда на чл. 250 ГПК,
като представят убедителни писмени доказа-
телства или внесат парична гаранция. Ако съ-
дът спре изпълнението, кредиторът трябва да
проведе положителен установителен иск за взе-
мането си по чл. 252 ГПК, при което тежестта
на доказване ще бъде върху него, а не върху
длъжника, който в състезателното производст-
во би могъл да ангажира и допълнителни дока-
зателства. Разбира се, при отказ на съда да ува-
жи молбата по чл. 250 ГПК редът за защита на
длъжника ще бъде отрицателният установите-
лен иск по чл. 254 ГПК, по който той ще трябва
да установи несъществуването на вземането на
кредитора—доставчик на топлофикационната
услуга, т.е. тежестта на доказване ще бъде пре-
хвърлена върху него. В тази връзка трябва да се
отбележи, че тежестта на доказване в процеса
е свързана с правилата на процедурата по съ-
дебното разглеждане на делата, а не със същ-
ността на защитаваните права.
В искането, макар признавайки, че не е пря-
ко относимо към аргументите за противокон-
ституционност на чл. 154, ал. 1 ЗЕ, омбудсма-
нът твърди, че тази разпоредба е “в разрез с
общото право на конкуренцията на Европей-
ския съюз” и в частност с чл. 86 от консолиди-
рания текст на Договора за създаване на Евро-
пейската общност (ДСЕО).
В случая той избирателно се позовава само
на част от сочения чл. 86, тъй като разпоредбата
съдържа неразделно продължение, което изрич-
но предвижда, че предприятията, които са нато-
варени с функцията да оказват услуги от общ
икономически интерес... , се подчиняват на раз-
поредбите, съдържащи се в договора, и в част-
ност на правилата относно конкуренцията, “до-
колкото прилагането на тези правила не възпре-
пятства фактически или юридически изпълне-
нието на особените задачи, които са им възло-
жени”. Следователно разпоредбата на чл. 86
всъщност е в подкрепа на съответствието на
чл. 154, ал. 1 ЗЕ с европейското право, тъй като
приема за допустимо отклонение от правилата
на абсолютна равнопоставеност, когато може
да бъде възпрепятствано фактически или юри-
дически изпълнението на задълженията на топ-
лоснабдителните предприятия към обществото.
Понятието “услуги от общ икономически
интерес” отдавна е дефинирано в европейска-
та юриспруденция като търговски услуги от
обща икономическа полезност. На техните из-
вършители са вменени особени публичноправ-
ни задължения и затова те трябва да оперират
на базата на принципи и условия, които не само
правят възможно, но и гарантират изпълнени-
ето на функциите им. Услугите от общ иконо-
мически интерес са сред споделените ценнос-
ти на Съюза с призната значима роля в пости-
гането на социална и териториална кохезия
(чл. 16 ДСЕО); те имат мисия в полза на об-
ществото и това ги отличава от другите тър-
говски услуги на пазара.
По изложените съображения и на основание
чл. 149, ал. 1, т. 2 и чл. 151 от Конституцията на
Република България Конституционният съд
Р Е Ш И :
Отхвърля искането на омбудсмана на Репуб-
лика България за установяване на противокон-
ституционност на чл. 154, ал. 1 от Закона за
енергетиката (обн., ДВ, бр. 107 от 2003 г.; доп.
бр. 74 от 2006 г.).
Председател: Румен Янков
9191
МИНИСТЕРСКИ СЪВЕТ
ПОСТАНОВЛЕНИЕ № 62
ОТ 21 МАРТ 2007 Г.
за приемане на национални правила за допус-
тимост на разходите по оперативните програ-
ми, съфинансирани от Структурните фондове
и Кохезионния фонд на Европейския съюз, за
финансовата рамка 2007—2013 г.
МИНИСТЕРСКИЯТ СЪВЕТ
П О С Т А Н О В И :
Чл. 1. Приема правила за допустимост на
разходите по оперативните програми, съфинан-
сирани от Структурните фондове и Кохезион-
ния фонд на Европейския съюз, наричани по-
нататък “правилата”.
Чл. 2. Правилата се отнасят за всички из-
вършени разходи по оперативните програми,
както следва:
1. оперативна програма “Развитие на конку-
рентоспособността на българската икономика”;
2. оперативна програма “Развитие на човеш-
ките ресурси”;
3. оперативна програма “Административен
капацитет”;
4. оперативна програма “Техническа помощ”;
5. оперативна програма “Регионално раз-
витие”;
6. оперативна програма “Транспорт”;
7. оперативна програма “Околна среда”;
8. оперативните програми по цел “Европей-
ско териториално сътрудничество”.
Чл. 3. (1) За допустими се считат разходите
по оперативните програми, действително извър-
шени между 1 януари 2007 г. и 31 декември 2015 г.
В случай на изменение или допълнение на опе-
ративната програма разходите се смятат за
допустими от датата на представяне пред Евро-
пейската комисия на искането на това измене-
ние или допълнение.
(2) В периода между датата на представяне
на оперативната програма пред Европейска-
та комисия и датата на нейното одобрение уп-
равляващите органи и междинните звена,