Държавен вестник, бр. 2, 2018 г., стр. 20

СТР.  20	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  2
това считам, че уредбата няма да подобри, 
а ще затрудни дейността по установяване на 
конфликт на интереси.
Глава девета „Противодействие на коруп­
цията чрез разкриване на прояви на лица, 
заемащи висши публични длъжности“ е един 
от примерите за концептуалния дефицит на 
приетия закон. Несъответно на наимено­
ванието є повечето от разпоредбите в тази 
глава са посветени не на осъществяваната 
дейност по същество, а на статута на слу­
жителите. Въпреки че според чл. 15, ал. 3 
техният статут се определя в този закон, 
уредбата на съществени негови елементи е 
на подзаконово ниво – и то не в един, а в два 
подзаконови акта на Комисията – правил­
ника по чл. 23 и наредбата по чл. 85, ал. 2. 
Проблем съществува и с начина, по който 
органите по чл. 16, ал. 2 са определени като 
служба за сигурност по смисъла на § 1, т. 1 
от допълнителните разпоредби на Закона за 
защита на класифицираната информация. 
Като такива са обявени директорът и инспек­
торите в дирекцията, а не самата дирекция 
като структура. Това означава, че адресат на 
правомощието по чл. 11, ал. 1, т. 1 от Закона 
за защита на класифицираната информация 
са директорът и инспекторите, т.е. те ще 
бъдат проучващ орган сами за себе си. Тази 
непрецизност е пренесена и по отношение на 
уредбата за дейността по глава девета. Раз­
поредбите изобилстват от понятия с неясно 
съдържание – „прояви на корупция“ (чл. 82, 
ал. 1), „нарушения и престъпления, свързани 
с прояви на корупция“ (чл. 102, ал. 1, т. 1), 
„действия или бездействия, които разкриват 
прояви на корупция“ (чл. 102, ал. 1, т. 2), 
„заплаха за корупция“ (чл. 103, т. 2). Без 
съмнение прогласеният в чл. 4, ал. 1 от Кон­
ституцията принцип на правовата държава 
включва изискването правните понятия да 
са съдържателно добре определени, за да 
има законоустановеност на правомощията 
на компетентните органи. Липсата на яснота 
за съдържанието на използваните в глава де­
вета понятия дава възможности за различни 
тълкувания и предприемане на репресивни 
мерки, като създава риск от използването 
им за оказване на натиск върху широк кръг 
лица, включително и на ключови длъжности 
в държавното управление.
Предвидената възможност в чл. 104, ал. 3 
за използване на специални разузнавателни 
средства, без да се конкретизира в какви 
случаи те ще се прилагат, поставя въпроса за 
съразмерността при тяхната употреба. Не е 
изключена изрично възможността специални 
разузнавателни средства да се експлоатират 
и за нарушения, които не са тежки престъ­
пления. Необходимо е да се отчита, че при 
използването на специалните разузнавателни 
средства временно се ограничават неприкос­
новеността на личния живот и жилището, 
както и тайната на кореспонденцията и на 
другите съобщения. Това са основни права, 
гарантирани с чл. 32, 33 и 34 от Конститу­
цията на Република България и с чл. 8 от 
Конвенцията за защита на правата на човека 
и основните свободи. За да бъде намесата в 
тези права пропорционална, в съответствие 
с чл. 8, пар. 2 от Конвенцията конкретните 
ограничения следва да бъдат гарантирани от 
съгласувано и предвидимо законодателство. 
С оглед правната сигурност и защитата на 
правата на лицата, които нито са подсъдими, 
нито дори привлечени като обвиняеми, е при­
теснителен фактът, че съществени въпроси 
относно методите, средствата и способите 
за осъществяване на оперативно-издирва­
телната дейност не са предмет на уредба на 
законово ниво, а на подзаконово – с наредба 
и инструкция, приети от Комисията (чл. 102, 
ал. 2 и чл. 104, ал. 2).
Не поставям под съмнение определената в 
чл. 2, т. 3 от приетия закон цел да се защитят 
интересите на обществото чрез предотвратя­
ване на възможностите за незаконно придо­
биване на имущество, защото това явление е 
особено вредно за демократичните общества, 
националните икономики и правовия ред. 
Същевременно в някои от разпоредбите на 
ЗПКОНПИ не се съдържат достатъчно га­
ранции за обективното и безпристрастното 
им прилагане, което в производството по 
отнемане на незаконно придобито имущество 
е особено важно с оглед сериозното засягане 
на конституционно защитено право, какво­
то е правото на собственост. Една от двете 
предпоставки за започване на съдебните 
производства по налагане на обезпечителни 
мерки и отнемане на незаконно придобито 
имущество е установяването на значително 
несъответствие в имуществото. Като се има 
предвид, че имуществото включва разнород­
ни компоненти (§ 1, т. 4) и че от правилното 
определяне на неговата стойност зависи 
прилагането или не на производството по 
отнемане, на законово ниво трябва да има 
яснота за използваните методи за определя­
не на пазарната стойност на имуществото, 
каквито примери има в законодателството. 
Това ще бъде достатъчна гаранция, че във 
всички случаи Комисията ще прилага едни 
и същи методи за определяне стойността на 
имуществото, като се ползва съществуващият 
в други закони подход.
Форма на възстановяване на нарушената 
социална справедливост е отнетото незаконно 
придобито имущество да се използва в об­
ществен интерес или за социални цели. Това 
изисква имуществото да бъде управлявано 
адекватно, за да не се губи от икономическата 
му стойност. В приетия закон няма съществе­
ни промени в сравнение със съществуващия