Държавен вестник, бр. 76, 2003 г., стр. 76

С Т Р .  76
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  76
ска дейност. При тълкуването на обжалваната
разпоредба се установява, че такъв изпълнител
на медицинска и стоматологична помощ по пътя
на “наемане” може да бъде и юридическо лице
с качеството на работодател по отношение на
посочените по-горе категории персонал. Освен
неточно употребеното понятие “наемане” как-
то от юридическа, формална гледна точка, така
и от житейска се констатира нарушаване на
принципа на законоустановеност на изпълни-
телите на медицинска и стоматологична помощ,
които са посочени в разпоредбата на чл. 58 ЗЗО.
Съобразно редакция (ДВ, бр. 62 от 1999 г.) на
тази норма към момента на сключване на НРД
за 2003 г. (21.III.2003 г.) и влизането му в сила
от 1.IV.2003 г. (§ 2 ПЗР) са определени като из-
пълнители на такава помощ по този закон ле-
чебните заведения по ЗЛЗ и здравните заведе-
ния по ЗНЗ. Най-общо това са организационно
обособени структури на функционален принцип,
в които лекари или стоматолози самостоятел-
но или с помощта на други медицински и неме-
дицински специалисти осъществяват всички или
някои от изчерпателно изброените дейности в
чл. 2, ал. 1 ЗЛЗ, като тази разпоредба съдържа
и цитираното легално определение за лечебно
заведение. За обезпечаване на законосъобраз-
но осъществяване на дейността им законодате-
лят е установил различен търговскоправен и
административноправен режим на създаване
(регистрационен, разрешителен и акредитаци-
онен режим), действие, управление и прекратя-
ване. В разпоредбата на чл. 8, 9 и 10 ЗЛЗ е нап-
равено тяхното изчерпателно посочване по ви-
дове, като диференцирането им може да става
по различни критерии като предмет и обем на
извършваната медицинска дейност (за извън-
болнична или болнична помощ), или според
собствеността върху тях (публични и частни) и
др. Съгласно разпоредбата на чл. 1а, ал. 2 ЗНЗ
медицинската помощ се организира освен от
така посочените по-горе заведения и от здрав-
ните такива по този закон, които са публични и
имат качеството юридическо лице по силата на
закона. Същите се създават, преобразуват, зак-
риват от Министерския съвет по предложение
на министъра на здравеопазването. Обжалва-
ната разпоредба не уточнява кои от тези субек-
ти могат да бъдат “наемани”. От една страна,
тя посочва качеството им на юридическо лице,
а, от друга, качеството им на работодател на
лекари, стоматолози и други медицински спе-
циалисти. Тези два критерия не са самоизключ-
ващи се, но имат съдържание извън обхвата на
действие на обжалвания нормативен акт и се
явяват недостатъчни, като не е установена и
правната форма на взаимодействие с изпълни-
телите на медицинска или стоматологична по-
мощ. С оглед разпоредбата на чл. 58 ЗЗО и лип-
сата на такава, която да предоставя правомо-
щия страните по НРД да посочват и други таки-
ва изпълнители извън тези, посочени в закона,
обжалваната ал. 5 на чл. 22 НРД за 2003 г. се
явява незаконосъобразна. От разпоредбата на
чл. 59, ал. 4 ЗЗО не може да се обоснове извод,
че чрез определяне съдържанието на конкрет-
ните договори с изпълнителите на медицинска
и стоматологична помощ могат да се уредят и
други отношения “между тях и други лица за
изпълнение на договорената медицинска по-
мощ”. В случая се имат предвид физическите
лица, медицинските специалисти най-общо,
които осъществят конкретно медицинската и
стоматологичната помощ. Ако това беше така,
законодателят чрез изрична норма в самия За-
кон за здравното осигуряване би дал възмож-
ност за такъв избор. Даденото легално опреде-
ление “наето лице” в § 1, т. 6 НРД за 2003 г.
дефинира възможността да бъде сключван граж-
дански или трудов договор с изпълнител на
медицинска или стоматологична помощ, кой-
то извършва медицинска или стоматологична
помощ в изпълнение на договор с НЗОК. Тъл-
куването на същото води до извода, че тази
разпоредба има предвид физическите лица, а
именно лицата с медицинска правоспособност.
Нормата на чл. 55, ал. 2, т. 1 ЗЗО, която опреде-
ля съдържанието на съответния НРД, също не
дава такива правомощия на страните по него да
осъществяват предоговаряне по отношение
предоставянето на медицинска и стоматологич-
на помощ чрез други нейни изпълнители. Ос-
вен направените досега формални съображения
относно незаконосъобразността на обжалвана-
та разпоредба се поставя въпросът по какъв
начин, ако се приеме, че тя има предвид юриди-
чески лица, които са и лечебни заведения по
ЗЛЗ (с известно уточнение относно тези, които
не са), и здравни такива по ЗНЗ, ще се осъщес-
твява контролът по изпълнение на тези догово-
ри (очевидно граждански, защото трудов не
може да се сключи) с оглед изпълнението на
договора между РЗОК и изпълнителя на меди-
цинската и стоматологичната помощ, каква ще
бъде отговорността и кой ще я носи. В следва-
щите разпоредби на НРД за 2003 г. след обжал-
ваната конкретно са посочени общите условия
и редът за сключване на договорите с изпълни-
телите на медицинска и стоматологична помощ,
правата и задълженията на изпълнителите на
медицинска и стоматологичната помощ, качес-
твото на тази помощ. При такава подробна рег-
ламентация, включително и възможност за
осъществяване на съдебен контрол на отказа
на директора на съответната РЗОК да сключи
конкретен договор, независимо от правното
средство, чрез което се уреждат тези отноше-
ния, а именно договор, очевидно е, че прехвър-
ляне на задължение за изпълнение на медицин-
ска и стоматологична помощ на такова “наето
лице” е незаконосъобразно. Така се нарушава и
основното право на здравноосигурените лица
за избор на изпълнител на такава помощ. Дей-
ствително нормата на чл. 95, ал. 1 ЗЛЗ позволя-