Държавен вестник, бр. 93, 2011 г., стр. 43

БРОЙ  93	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  43  
на съвета. Техният индивидуален мандат не 
може да бъде прекратен предсрочно или да 
бъде ограничаван трайно или инцидентно 
извън посочените в Конституцията основа­
ния, включително и чрез отстраняване от 
приемането на конкретни решения, макар 
и под предлог за наличие на конфликт на 
интереси. Членовете на конституционно съз­
даден колективен орган на държавна власт 
не могат да отстранят друг член от участие 
при решаването на даден въпрос при декла­
риран от негова страна частен интерес, а още 
по-малко това може да се допусне при липсата 
на декларация и при неясно формулираните 
„други обстоятелства, които пораждат съм­
нение в безпристрастност“.
Задължително е ВСС да работи при най-
голяма прозрачност, но от това не следва, че 
за постигане на тази легитимна цел трябва 
да се наруши мандатният принцип и да се 
ограничат правомощия на член на съвета, 
макар и временно. Ако член с личен интерес 
не си направи самоотвод при наличие на 
предпоставките по чл. 35, ал. 1 ЗСВ или не 
се отведе при поискан от заинтересованите 
страни отвод и вземе участие в приемането на 
решение, то последното не е порочно само на 
това основание, защото участието на лице с 
частен интерес не е издигнато като основание 
за отмяната му. При съдебно оспорване на 
решението заинтересованата страна може да 
поиска отмяната му като незаконосъобразно 
поради допуснато съществено нарушение на 
административнопроизводствените разпоред­
би само ако без участието на члена на органа 
с частен интерес не са налице необходимите 
кворум и мнозинство на гласовете за прие­
мането му. Отделно от това установяването 
по отношение на лицата, заемащи публични 
длъжности на конфликт на интереси с влязъл 
в сила акт съгласно чл. 33, ал. 1 ЗПКУИ, е 
основание за освобождаването им от длъжност 
по реда, определен в съответните специални 
закони. 
Конституционният съд не споделя изразе­
ните становища, че чл. 35 ЗСВ е в унисон с 
традиционните способи на отвод и самоотвод, 
познати на българските процесуални закони 
и уредени съответно в чл. 22 и чл. 23, ал. 1 
ГПК, чл. 29, ал. 1 НПК и чл. 33, ал. 1 АПК. 
Процесуалните изисквания към праворазда­
вателната дейност на съдилищата не могат и 
не трябва да бъдат механично пренасяни към 
ВСС, който не е правораздавателен орган, а 
е специфичен орган на съдебната власт. При 
наличие на основание за отстраняване съдиите 
са длъжни сами да си направят отвод, а ако 
не сторят това – отстраняване може да иска 
всяка от страните в производството (чл. 23, 
ал. 1 ГПК, чл. 31, ал. 2 НПК и чл. 33, ал. 1 
АПК). По въпроса за отстраняването съдът 
се произнася в тайно съвещание с участието 
на всички членове на състава, включително 
на съдията, за когото е направено искането 
за отвод (чл. 23, ал. 2 ГПК и чл. 31, ал. 4 
НПК). Горното подкрепя разбирането на 
Конституционния съд, че самоотводът зависи 
единствено от волята на лицето, а отводът се 
иска от някой от участниците в производството 
и основателността му се преценява от целия 
съдебен състав.
Подобно „вътрешно отстраняване“ на член 
от състава на колективен орган на държавна 
власт по инициатива на друг член или членове 
на органа нарушава принципите на правовата 
държава, защото ограничава правомощията на 
отстранените членове с мотива за приемане 
на безпристрастни решения. Отстраняването 
не само не е демократично, а е в разрез с 
конституционното разбиране за понятието 
„мандат“ като осъществяване на властниче­
ски правомощия в област от трите власти 
за определен период от време. Мандатните 
членове на държавен орган не могат да бъдат 
уволнявани, съкращавани и отстранявани под 
никаква форма и никакъв предлог (в този 
смисъл Решение № 13 от 2010 г. по к. д. № 12 
от 2010 г.). По сходен случай Конституцион­
ният съд се е произнесъл с Решение № 13 от 
2002 г. по к. д. № 17 от 2002 г., като е счел за 
неприемливо с оглед принципите на правовата 
държава противоконституционно да се огра­
ничават правомощията по вече възникнал и 
осъществяващ се мандат на Висшия съдебен 
съвет и е приел, че член от състава на съвета, 
чийто избор се оспорва, запазва правото да 
участва в заседанията.
По изложените съображения Конститу­
ционният съд намира, че чл. 35, ал. 3 ЗСВ е 
противоконституционен, тъй като противоречи 
на принципите на правовата държава по чл. 4, 
ал. 1 от Конституцията. 
ІІ.3. Относно начина на гласуване при назна­
чаване на административен ръководител или 
на негов заместник – чл. 171, ал. 1 ЗСВ
Атакуваното допълнение (§ 50 ЗИДЗСВ) на 
чл. 171, ал. 1 ЗСВ засяга начина на гласуване 
при приемане на решение от ВСС за назнача­
ване на административен ръководител или на 
негов заместник, като изрично е предвидено 
явно гласуване. 
В искането си народните представители 
твърдят, че е налице противоречие с чл. 131 
от Конституцията, който прогласява принципа 
за приемане на решенията от ВСС с тайно 
гласуване и няма съмнение, че администра­
тивният ръководител или неговият заместник 
попадат в тази хипотеза, защото те са и съдия, 
прокурор или следовател. Според вносите­
лите целта на законодателното изменение е