Държавен вестник, бр. 68, 2014 г., стр. 66

СТР.  66	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  68
n1 е използваният стандартен разтвор на йод 
(т. 4.3) в сm3 (ml); 
x1 – моларността на този разтвор;
n2 – стандартният разтвор на натриев тиосул­
фат (т. 4.2) в сm3 (ml);
x2 – моларността на този разтвор;
М – масата на пробата за изпитване в g.
8. Повторяемост *
За съдържание на сулфиди около 2 % (M/M) 
разликата между две успоредни определяния на 
една и съща проба не трябва да надвишава по 
абсолютна стойност 0,2 % (M/M).
*Забележка. Виж ISO 5725.
ХХІV. ИДЕНТИФИКАЦИЯ И ОПРЕДЕЛЯ­
НЕ НА ГЛИЦЕРОЛ 1-(4-АМИНОБЕНЗОАТ)
А. ИДЕНТИФИКАЦИЯ
1. Област на приложение
Ме т од ът се о т нася за о т к ри ва не на 
α-моноглицерил 4-аминобензоат (глицерол 
1-(4-аминобензоат). Определя се и етил-4-
аминобензоат (бензокаин INN), който може да 
присъства като онечистване.
2. Принцип
Идентификацията се извършва чрез тън­
кослойна хроматография на силикагел с флуо­
ресцентен индикатор и откриване на свободна 
първична аминогрупа чрез образуване на диазо 
багрило върху плаката.
3. Реактиви
Всички реактиви трябва да са с квалификация 
„чист за анализ“ (ч.з.а.), а водата – дестилирана 
или с еквивалентна чистота.
3.1. Смес от разтворители: циклохексан : 
пропан-2-ол : стабилизиран дихлорметан = 
48:64:9 (V/V/V).
3.2. Подвижна фаза: петролеев етер (40-60) : 
бензен : ацетон : разтвор на амониев хидроксид 
(min 25 % NH3) = 35:35:35:1 (V/V/V/V).
3.3. Реактив за проявяване:
а) натриев нитрит: 1 g в 100 cm3 (ml) 1 М 
солна киселина (приготвя се непосредствено 
преди употреба);
б) 2-нафтол: 0,2 g в 100 cm3 (ml) 1 М калиев 
хидроксид.
3.4. Стандартни разтвори:
3.4.1. α-моноглицерил 4-аминобензоат: 0,05 g 
в 100 cm3 (ml) смесен разтворител т. 3.1;
3.4.2. етил 4-аминобензоат: 0,05 g в 100 cm3 
(ml) смесен разтворител (т. 3.1).
3.5. Плаки със силикагел 60 F254 с дебелина 
на слоя 0,25 mm, 20 х 20 сm.
4. Апаратура
4.1. Стандартна апаратура за тънкослойна 
хроматография.
4.2. Ултразвукова вана.
4.3. Филтър Мillipore FH 0,5 µm или екви­
валентен.
5. Процедура
5.1. Приготвяне на пробата
В мерителна колба от 10 cm3 (ml) се претеглят 
1,5 g с точност 0,001g от изпитвания продукт. До­
лива се до марката с разтворител (т. 3.1). Колбата 
се затваря и се оставя поне един час при стайна 
температура в ултрaзвукова вана (т. 4.2). Филтру­
ва се през филтър Мillipore (т. 4.3) и филтратът 
се използва за хроматографиране.
5.2. Тънкослойна хроматография
Върху плаката (т. 3.5) се нанасят по 10 µl 
от разтвора на пробата (т. 5.1) и стандартните 
разтвори (т. 3.4).
Хроматограмата се развива до 15 сm височина 
във вана, предварително наситена с подвижната 
фаза (т. 3.2). Изсушава се при стайна температура.
5.3. Проявяване на петната
5.3.1. Плаката се наблюдава на УВ светлина 
с дължина на вълната 254 nm.
5.3.2. Напълно изсушената плака се напръсква 
с реактив по т. 3.3 (а).
Подсушава се при стайна температура за 1 min 
и веднага се напръсква с реактив по т. 3.3 (б).
Плаката се изсушава в сушилня при 60 °С. По­
явяват се оранжеви петна на a-моноглицерил 
4-аминобензоат с Rf-0,07 и на етил 4-аминобен­
зоат с Rf-0,55.
Б. ОПРЕДЕЛЯНЕ
1. Област на приложение
Методът се отнася за определ яне на 
α-моноглицерил 4-аминобензоат. Определя се 
също и етил 4-аминобензоат. Не може да се 
определя съдържание, по-голямо от 5 % (M/M) 
α-моноглицерил 4-аминобензоат и 1 % (M/M) 
етил 4-аминобензоат.
2. Дефиниция
Съдържанието на α-моноглицерил 4-амино­
бензоат и етил 4-аминобензоат, определени по 
този метод, се изразяват в % (М/M) от масата 
на пробата.
3. Принцип
Изпитваният продукт се суспендира в мета­
нол и след подходяща обработка на пробата се 
определя чрез високоефективна течна хрома­
тография (ВЕТХ).
4. Реактиви
Всички реактиви трябва да са с квалификация 
за „ВЕТХ“, а водата – бидестилирана. 
4.1. Метанол.
4.2. Калиев дихидрогенортофосфат (KH2PO4).
4.3. Цинков диацетат (Zn(CH3COO)2.2H2O).
4.4. Оцетна киселина (d4
20 = 1,05).
4 . 5 .  Те т р а к а л и е в  х е к с а ц и а н о ф е р а т 
(K4(Fe(CN)6).3H2O).
4.6. Етил 4-хидроксибензоат.
4.7. α-моноглицерил 4-аминобензоат.
4.8. Етил 4-аминобензоат.
4.9. Разтвор на фосфатен буфер, 0,02 М: Раз­
тварят се 2,72 g калиев дихидрогенортофосфат 
(т. 4.2) в един литър вода.
4.10. Подвижна фаза: фосфатен буфер (т. 4.9) : 
метанол (4.1) = 61:39 (V/V).
Съставът на подвижната фаза може да бъде 
променен, така че да се постигне разделяне R ≥ 1,5.
,
където:
R1 и R2 са времената на задържане на пико­
вете в min;
W1 и W2 – широчините на пиковете при по­
ловината на височината им в mm;
d' – скоростта на хартията в mm/min.