Държавен вестник, бр. 1, 2007 г., стр. 72

С Т Р .  72
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  1
Приложение № 8
към чл. 29
Част 1
Процедура за изпитване
1.  Общи положения
1.1. В приложението са описани методите за оп-
ределяне на газовите емисии, на емисиите частици
и димните емисии на двигателите, които се подла-
гат на изпитване. Описани са три изпитвателни ци-
къла, които се прилагат в съответствие с изисква-
нията по т. 1.2 от приложение № 2:
—ESC е цикъл, който се състои от 13 режима на
устойчиво състояние;
—ELR се състои от преходни режими на нато-
варване при различна честота на въртене, които са
неразделна част от едно изпитване и се прилагат
едновременно;
—EТC се състои от последователност от пре-
ходни режими, прилагани на интервал от секунда.
1.2. За изпитването двигателят се монтира и се
свързва към динамометричния стенд.
1.3. Принцип на измерване
Емисиите на отработилите от двигателя газо-
ве, които трябва да се измерват, включват газовете
(въглероден оксид, общо въглеводороди за дизело-
вите двигатели само при изпитване ESC; немета-
нови въглеводороди за дизеловите двигатели и
двигателите, работещи с газ само при изпитване
ETC; метан за двигателите, работещи с газ, само
при изпитване ETC и азотни оксиди), частиците
(само за дизеловите двигатели) и димните емисии
(за дизеловите двигатели само при изпитване ELR).
Въглеродният диоксид често се използва като ин-
дикаторен газ при определянето на коефициента
на разреждане в системите за разреждане на целия
поток или на част от него. В съответствие с въз-
приетата технология се препоръчва методът на об-
щото измерване на въглеродния диоксид като едно
от най-добрите средства за откриване на проблеми
в измерването, проявили се в хода на изпитването.
1.3.1. Изпитване ESC
По време на предписаната последователност от
условия за работа на загрят двигател количествата
емисии на неразредените или разредените отрабо-
тили газове се анализират непрекъснато посредст-
вом вземане на проба от отработили газове. Изпит-
вателният цикъл се състои от няколко режима на
честотата на въртене и мощност, които се намират
в рамките на нормалния диапазон на работа на ди-
зеловите двигатели. За всеки режим трябва да се
определят стойностите и измерят концентрациите
на всеки замърсяващ газ, дебитът на отработилите
газове и изходната мощност. Пробата от частиците
се разрежда с въздух от околната среда, приведен до
работна температура, използвайки система за раз-
реждане на целия поток или на част от потока. Взе-
ма се една проба за извършване на процедурата на
изпитване, събрана върху подходящи филтри, про-
порционално на масовите коефициенти на всеки
режим. Съдържанието в грамове от всеки изпуснат
замърсител за kWh се изчислява, както е описано в
част 2. Освен това азотните оксиди (NOx) се измер-
ват в три тестови точки в зоната за контрол, избра-
ни от техническата служба(1), и измерените стой-
ности се сравняват със стойностите, изчислени въз
(1) Тестовите точки се избират с помощта на одобрени
статистически методи за вземане на проби по слу-
чаен признак.
основа на режимите на изпитвателния цикъл, които
покриват избраните тестови точки. Контролната
проверка на емисиите азотни оксиди (NOx) осигуря-
ва ефикасността на контрола на емисиите от двига-
теля в неговия обикновен обхват на работа.
1.3.2. Изпитване ELR
По време на определеното изпитване с преход-
ни степени на натоварване димните емисии на заг-
рял двигател се измерват с помощта на димомер.
Изпитването се състои от прилагане на натоварва-
не от 10 до 100 % върху двигателя, работещ с пос-
тоянна честота на въртене, за три различни често-
ти на въртене. Допълнително се извършва четвър-
ти режим на натоварване, избран от техническата
служба(1), и резултатът се сравнява със стойности-
те от предишните измервания. Максималната стой-
ност на димните емисии се определя с помощта на
алгоритъм за изчисление на средните стойности,
описан в част 2.
1.3.3. Изпитване ETC
По време на преходен цикъл, предписан за усло-
вия на работа на загрял двигател, основаващ се на
режимите на работа при пътни условия, типични
за двигателите с голяма мощност на товарните ав-
томобили и автобуси, посочените замърсители се
анализират след разреждане на целия обем отрабо-
тили газове с приведен до определена температура
въздух от околната среда (CVS система с двойно
разреждане) или чрез определяне на газовите ком-
поненти в неразредените отработили газове и час-
тиците със система за разреждане на част от пото-
ка. Като се използват данните за въртящия момент
на двигателя и сигналите за честотата на въртене
на динамометричния стенд, на който е монтиран
двигателят, мощността се определя чрез интегри-
ране по отношение на времето на цикъла, за да се
определи работата, извършена от двигателя за це-
лия цикъл. За CVS система концентрацията на азот-
ни оксиди (NOx) и на въглеводороди (HC) се опре-
деля в продължение на целия цикъл посредством
интегриране на сигнала от анализатора. Концент-
рацията на CO, CO2 и на NMHC може да се опреде-
ли чрез интегриране на сигнала от анализатора или
чрез вземане на проби чрез камери (торби) за взе-
мане на проби. Ако се измерва в неразредените
отработили газове, всички газове се определят в
продължение на целия цикъл чрез интегриране на
сигнала от анализатора. За частиците се събира
пропорционална проба върху подходящи филтри.
Дебитът на неразредените или разредените отра-
ботили газове се определя в продължение на целия
цикъл, за да се изчислят стойностите на масите на
емисиите от замърсители. Стойностите на масите
на емисиите от замърсители трябва да са свързани
с работата на двигателя, необходима за получаване
на количеството в грамове за всеки замърсител,
изпуснат за kWh, както е описано в част 3.
2. Условия за провеждане на изпитването
2.1. Условия за провеждане изпитване на дви-
гател
2.1.1. Измерват се абсолютната температура Ta
на постъпващия в двигателя въздух, изразена в °К
(градуси Келвин) и атмосферното налягане на
сухия въздух ps, изразено в kPa, а параметърът 
 
fa
се определя, както следва:
а) за двигатели със запалване чрез сгъстяване:
двигатели с естествено пълнене и с механичен
компресор: