Държавен вестник, бр. 37, 2025 г., стр. 16

СТР.  16	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  37
ституционното изискване за добиване на тази 
енергия при съблюдаване на конституционно 
установените в чл. 15 и 21 от Конституцията 
ценности. Това значи, че законодателството 
трябва да осигури оптималния баланс между 
защитата на околната среда и на обработва­
емата (земеделската) земя, от една страна, и 
предоставянето на обществото на енергия по 
възможно най-щадящия за околната среда и 
за земеделската земя начин, от друга.
Законодателят е приел, че необходимостта 
от производство на енергия от възобновяеми 
източници е национална цел, изрично уста­
новена в чл. 12, ал. 1 от Закона за енергията 
от възобновяеми източници. Определянето 
є като национална цел в закона сочи на 
нейната особена значимост за обществото и 
държавата и дава основание да се дефинира 
като изключение по смисъла на чл. 21, ал. 2,
изр. 2 от Конституцията с оглед на разглеж­
дането на енергията като елемент на нацио­
налната сигурност. Нуждата от развитие на 
производството на енергия от възобновяеми 
източници е обективно доказана дори и само 
при отчитане на факта, че наред със Закона 
за енергетиката законодателят е приел и спе­
циален Закон за енергията от възобновяеми 
източници, като в неговия чл. 17, ал. 1, т. 8 е 
установил изрично средства за насърчаване 
на тази дейност, сред които е и прилагане на 
облекчена процедура за промяна на предназ­
начението на земеделските земи. Именно тази 
е разпоредбата, която обективира преценка­
та на законодателя за изключителността на 
нуждата по смисъла на чл. 21, ал. 2, изр. 2 от 
Конституцията, а тя не е предмет на искане 
за установяване на противоконституционност.
Изложеното ни дава основание да приемем, 
че конституционните изисквания за допусти­
мост на промяната на предназначението на 
обработваемата (земеделската) земя по отно­
шение на оспорената част от разпоредбата на 
чл. 17а, ал. 3 ЗОЗЗ са спазени.
Мотивите на Съда за противоконституцион­
ност на оспорената част от разпоредбата на 
чл. 17а, ал. 3 ЗОЗЗ – лишаването на земедел­
ската земя от закрила поради „изключването 
на първия етап от производството по глава 
пета“, осъществено чрез неприложимост на 
изискването за определяне на площадка и 
трасе, налага да посочим следното:
Историческият преглед на установеното 
в Закона за опазване на земеделските земи 
изискване за провеждане на процедура за 
утвърждаване на площадка или на трасе за 
проектиране, въведено с чл. 18 при приемането 
на закона през 1996 г., е функция на обективно 
съществуващата към този момент липса на 
влезли в сила общи устройствени планове за 
огромния брой от общините. Именно липсата 
на влезли в сила общи устройствени планове 
на общините е причината в продължение на 
12 години (от 2012 г. до 31.12.2024 г.) да бъде 
отлагано многократно влизането в сила на из­
менението на чл. 59 от Закона за устройство на 
територията, с което беше отменено условието 
„ако такъв е разработен“ за общия устройствен 
план на общината и беше добавено „освен в 
случаите по чл. 109, ал. 2 и 3“.
Следователно отсъствието на влезли в сила 
общи устройствени планове за територията 
на общините е породило необходимостта от 
създаването на установения в чл. 21 ЗОЗЗ ред 
за определяне на площадка и трасе. С влизане­
то в сила на изменението на разпоредбата на 
чл. 59 от Закона за устройство на територията 
относно допустимостта на застрояването из­
вън границите на урбанизираните територии 
единствено при спазване на изискванията на 
действащ общ устройствен план за територията 
на общината или за част от нея и въз основа 
на действащ план за застрояване наличието 
на влязъл в сила общ устройствен план стана 
общо установено изискване за допускане на 
промяната на предназначението на земеделска 
земя и установеното изключение за обекти 
за производство на енергия от възобновяеми 
източници – без да се извършва процедура 
за утвърждаване на площадка или трасе за 
проектиране – губи своя смисъл, защото „пло­
щадката“ или „трасето“ са намерили своето 
решение във влезлия в сила общ устройствен 
план. Органът по чл. 17, ал. 1 ЗОЗЗ няма ком­
петентност да променя установеното с влезлия 
в сила общ устройствен план.
Независимо от горното и с оглед на приетата 
след образуване на настоящото производство 
разпоредба на чл. 24б ЗОЗЗ следва да се посочи, 
че съгласно чл. 21, ал. 1 ЗОЗЗ за определянето 
на площадката и трасето се изискват влезли 
в сила решения или становища, издадени по 
реда на глава шеста от Закона за опазване на 
околната среда и по чл. 31 от Закона за биоло­
гичното разнообразие. Именно тези решения 
или становища се изискват и при одобряване 
на подробен устройствен план. Те се изискват 
още при изработване на проектите за устройст­
вените планове, направени въз основа на 
задание. Съгласно чл. 125, ал. 6 и 7 от Закона 
за устройство на територията заданието за 
проект за устройствен план преминава оцен­
ката на компетентните органи за определяне 
на приложимите процедури по реда на глава 
шеста и глава седма, раздел І от Закона за 
опазване на околната среда и чл. 31 от Закона 
за биологичното разнообразие. Това означава 
идентичност на изискванията при определяне 
на площадка и при допускане на изработването 
на подробен устройствен план. 
При преценката за противоконституцион­
ност на оспорената част от разпоредбата на 
чл. 17а, ал. 3 ЗОЗЗ следва да се отчита и на­
правеното от законодателя, след образуване на 
настоящото производство, изменение в чл. 23, 
ал. 3 ЗОЗЗ, с което категориите земеделски