Държавен вестник, бр. 55, 2009 г., стр. 11

Б Р О Й  55
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  11
Съдът прави констатацията, че това са
функции, които се вместват в конституцион-
ните правомощия на следствените органи. Из-
менената уредба в НПК, засегната от настоя-
щия спор, е в съответствие с измененията на
Конституцията, извършени с Третата поправ-
ка (2006 г.), и целящи подобряване качество-
то на разследването. За съда не е трудно да
установи същата цел и при въпросните изме-
нения в НПК—по-добро разследване, събира-
не на годен доказателствен материал, което е
в пряка връзка с юридическото образование и
големия опит на следователите. Съдът не
констатира опасност от “неясни критерии” за
разпределянето на делата при разследването,
защото чл. 194 от НПК посочва изрично слу-
чаите, при които разследването се води от
следовател, и оставя всички други на разслед-
ващите полицаи.Следователно няма противо-
речие между оспорените текстове на ЗСВ и
визираните разпоредби от НПК, което да води
до нарушаване на принципа за правовата дър-
жава по чл. 4 от Конституцията.
Предвид това, че в настоящия спор акцен-
тът е върху оспорването на законовите разпо-
редби в тяхната съвкупност и с общи аргументи
(вж. т. 1) съдът в края на мотивите си прави
извод също “в съвкупност и общи доводи” и той
е следният: конституционно положение е, че
следствените органи не могат да са извън съ-
дебната власт, но самата Конституция оставя в
компетентност на законодателя да прецени в
рамките на конституционната допустимост
каква структура да им създаде, за да могат те да
извършват конституционно определените си
функции оптимално.
По изложените съображения и на основание
чл. 149, ал. 1, т. 2 от Конституцията Конститу-
ционният съд
Р Е Ш И :
Отхвърля искането на 49 народни предста-
вители за установяване противоконституцион-
ността на чл. 38, чл. 42, ал. 4, чл. 136, 138, 147,
148—153; 163—165, чл. 167, ал. 1, чл. 170, 172,
178, чл. 189, ал. 1, чл. 209, ал. 2, чл. 297, ал. 3,
чл. 327, 338, чл. 340, ал. 2, чл. 357, 365 и 401 от
Закона за съдебната власт в редакция след из-
мененията, осъществени съответно с парагра-
фи 6, 7, 25, 26, 29, 31—36, 39—41, 43, 44, 46, 48, 51,
57, 74, 83, 86, 91, 94 и 108 от Закона за изменение
и допълнение на Закона за съдебната власт (ДВ,
бр. 33 от 2009 г.), както и на параграфи 111—113
от преходните и заключителните разпоредби
на същия изменителен закон.
Съдиите Румен Янков, Васил Гоцев, Владис-
лав Славов и Благовест Пунев са подписали
решението с особено мнение.
Председател: Румен Янков
ОСОБЕНИ МНЕНИЯ
на конституционни съдии
по конституционно дело № 6 от 2009 г.
Румен Янков
Настоящото особено мнение е опит да се
тълкува Конституцията и има за цел да докаже,
че последните изменения в ЗСВ са противокон-
ституционни. То няма за задача да анализира
дали промените са разумни.
Квинтесенцията на искането на народните
представители да бъдат обявени за противокон-
ституционни някои разпоредби на ЗИДЗСВ е
§ 111—“Прокуратурата е правоприемник на
активите, пасивите, архива, както и на другите
права и задължения на Националната следст-
вена служба от деня на влизането в сила на за-
кона.” Това налага безусловния извод, че в ор-
ганизационен план следствието, което е едно
от предвидените в Конституцията звена на съ-
дебната власт, е ликвидирано.
Въпреки това настоящото решение в частта
му, с която се тълкува ясната разпоредба на
чл. 128 от Конституцията, показва как разбира-
ема за всички формулировка може да бъде ин-
терпретирана по начин да не бъде разпозната
от своите издатели.
А. Според чл. 128 от Конституцията следст-
вените органи са в системата на съдебната власт.
Вярно е, че на тях е отделена само една разпо-
редба в сравнение със съда и прокуратурата. Но
такава механична сметка едва ли може да бъде
основание за качествения извод—нарушена ли
е Конституцията. Между другото значи ли, че
след като в чл. 127 през 2006 г. са добавени нови
алинеи, относителната тежест на прокуратура-
та в звената на съдебната власт се е увеличила?
Азбучна истина в конституционализма е,
когато орган, предвиден в основния закон по
служебна функция, е натоварен да взема са-
мостоятелни решения, трябва да е организа-
ционно независим. Става дума за основното
правило in dubio pro reo, което има пряка връз-
ка с основните човешки права. Такава самос-
тоятелност при взимане на решението не може
да бъде гарантирана, ако следствието е орга-
низационен придатък на прокуратурата. Ad
absurdum—и за Сметната палата в Конститу-
цията е отредена една разпоредба. И за нея,
както и за следствието, е записано, че право-
мощията и редът на дейност се уреждат със
закон. Въпреки това никой и не може да по-
мисли, че този орган ще има възможност да
взима независими решения, ако е под егидата
да речем на министъра на финансите. В тази
връзка чл. 133 от Конституцията, като говори,
че организацията и дейността на следствието
и статутът на следователите се уреждат със
закон, едва ли има предвид със следствието да
се постъпи по посочения по-горе § 111.