Държавен вестник, бр. 76, 2005 г., стр. 21

Б Р О Й  76
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  21
Член 2
Разпоредбите на тази конвенция следва да
се прилагат чрез законодателството или по
друг начин в съответствие с националната
практика.
Член 3
1. Всяка държава членка, която ратифицира
тази конвенция, следва да поеме задълженията
по част II, предвиждащи защита на вземанията
на работниците с привилегия, или задължени-
ята по част III, предвиждащи защита на взема-
нията на работниците от гарантираща институ-
ция, или задълженията по двете части. Този
избор трябва да се посочи в декларация, която
се прилага към ратификацията.
2. Всяка държава членка, която първоначал-
но е приела задълженията по част II или част III
на тази конвенция, може впоследствие чрез
декларация, изпратена до Генералния дирек-
тор на Международното бюро по труда, да раз-
шири действието на конвенцията, като приеме
и другата част.
3. Всяка държава—членка на Организация-
та, която поема задължения по двете части на
тази конвенция, може след консултации с пред-
ставителните организации на работодателите
и работниците да ограничи прилагането на
част III само до някои категории работници и
за някои отрасли на икономиката. Това ограни-
чение следва да бъде посочено в декларацията
по приемането.
4. Всяка държава—членка на Организация-
та, която е ограничила съгласно предходната
алинея приемането на задълженията по част III,
следва в първия доклад по чл. 22 от Устава на
Международната организация на труда да из-
ложи причините, поради които ограничава при-
лагането є. В следващите доклади тя следва да
предоставя информация за евентуалното раз-
ширяване на защитата по част II на конвен-
цията за други категории работници или за други
отрасли на икономиката.
5. Всяка държава членка, която поема за-
дълженията по част II и част III на тази конвен-
ция, може след консултации с представителни-
те организации на работодателите и работни-
ците да изключи от обхвата на част II вземани-
ята, защитени съгласно част III.
6. Поемането от държава—членка на Орга-
низацията, на задълженията по част II на тази
конвенция прекратява по право (ipso jure) за-
дълженията по чл. 11 от Конвенцията относно
закрилата на работната заплата от 1949 г.
7. Всяка държава членка, която поема само
задълженията по част III на тази конвенция,
може чрез декларация до Генералния директор
на Международното бюро по труда да прекрати
задълженията си по чл. 11 от Конвенцията от-
носно закрилата на работната заплата от 1949 г.
по отношение на вземанията, защитени съглас-
но част III.
Член 4
1. Съобразно изключенията, предвидени в
следващата точка, въведените ограничения
съгласно член 3, точка 3 на тази конвенция се
прилагат за всички наети работници и всички
отрасли на икономиката.
2. Компетентният орган може след консул-
тации с представителните организации на ра-
ботодателите и работниците да изключи от
част II или част III, както и от двете части на
тази конвенция определени категории работ-
ници, по-специално държавните служители
поради особеното естество на тяхното правоот-
ношение, или когато съществуват други гаран-
ции, предоставящи защита, еднаква с тази, про-
изтичаща от конвенцията.
3. Всяка държава—членка на Организация-
та, която ползва предвидените изключения в
предходната алинея, трябва в своите доклади
по чл. 22 от Устава на МОТ да предоставя ин-
формация относно тези изключения и да изла-
га причините за тях.
ЧАСТ II. ЗАЩИТА НА ВЗЕМАНИЯТА НА
РАБОТНИЦИТЕ С ПРИВИЛЕГИЯ ЗАЩИТЕ-
НИ ВЗЕМАНИЯ
Член 5
В случай на несъстоятелност на работодате-
ля вземанията на работниците, произтичащи
от заетостта им, следва да бъдат защитени с
привилегия, така че да бъдат изплатени от ак-
тивите на несъстоятелния работодател, преди
непривилегированите кредитори да могат да
искат изплащането на техните дялове.
Член 6
Привилегията следва да се отнася най-мал-
ко до вземанията на работниците от:
а) работна заплата, отнасяща се за опреде-
лен период не по-кратък от 3 месеца, предшес-
тващи обявяването в несъстоятелност или прек-
ратяването на трудовото отношение;
б) платените отпуски, които се полагат за
положен труд през годината, в която е обявена
несъстоятелността или е настъпило прекратя-
ването на трудовото отношение, както и за
предходната година;
в) суми, дължими при други отсъствия от
работа, за които се полага заплащане, отнасящи
се за определен период не по-кратък от 3 месеца,
предшестващи обявяването в несъстоятелност
или прекратяването на трудовото отношение;
г) обезщетения при напускане на работа,
които се полагат на работниците при прекратя-
ване на трудовото отношение.
Ограничения
Член 7
1. Националното законодателство може да
ограничи защитата чрез привилегия за взема-
нията на работниците до определен размер,
който не следва да бъде по-нисък от социално
приемливото равнище.