Държавен вестник, бр. 93, 2021 г., стр. 22

СТР.  22	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  93
това би било несъвместимо с изясненото 
по-горе съдържание на конституционното 
понятие „пол“ като основополагащо за кон-
ституционната и законовата уредба на брака 
и семейството. Обществената значимост, 
чувствителността и многото измерения (соци-
ални, психологически, медицински, културни, 
юридически) на въпроса за юридическия 
статус на транссексуалните лица не са осно-
вание решението му да се търси единствено 
и на всяка цена по пътя на тълкуването на 
Основния закон, чиято рамка е ограничена 
от разбирането на конституционния законо-
дател и не допуска приспособяването є към 
всевъзможни житейски явления и проблеми, 
които биха възникнали в бъдеще. Еволю-
тивното правно мислене позволява и дори 
изисква при това тълкуване да се съобразяват 
обективно променените реалности, но не и да 
се конструират нови такива чрез подмяна на 
обществените представи, намерили отраже-
ние в духа и принципите на Конституцията. 
Следването на такъв подход в конкретния 
случай би превърнало Конституционния съд 
в активен модератор на общественото разви-
тие, и то в насока, която според науката не 
е еднозначна и безспорна и за която липсва 
обществено съгласие, тъй като е свързана с 
подмяна на устойчиво вградени в ценностната 
система разбирания и традиции. Същевре-
менно от гледна точка на конституционната 
компетентност на съда това би означавало 
дописване на Основния закон и присвояване 
на нормотворческата компетентност на зако-
нодателя по отношение на конституционната 
уредба. Във връзка с това съдът обръща вни-
мание, че съгласно чл. 153 от Конституцията 
същата се изменя и допълва от Народното 
събрание с изключение на въпросите, които 
по силата на чл. 158 са от компетентността 
на Великото народно събрание. Изземването 
на тази компетентност от съда по пътя на 
тълкуването на Основния закон би подкопало 
недопустимо установения в него „баланс на 
взаимоотношения между висшите държавни 
органи“, подчинен на „централната идея на 
принципа за разделение на властите, че ни-
коя от властите не може да подчинява друга“ 
(Решение № 6 от 2012 г. по к.д. № 3/2012 г.). 
Както е подчертано в Решение № 10 от 2021 г. 
по к.д. № 8/2021 г., „с оглед необходимостта да 
гарантира баланса на правомощията на вис­
шите държавни органи и да не допусне някой 
от тях да получи възможност да доминира, 
Основният ни закон неслучайно възприема 
определен подход на регламентация. Право-
мощията на висшите органи на държавата 
се изброяват на конституционно ниво и този 
начин на регламентация няма друга цел ос-
вен да посочи границите на властта, която 
те се ангажират да осъществяват, а оттук и 
да изключи, доколкото положението им на 
титуляри на определена власт позволява, 
евентуална тяхна намеса по отношение на 
други висши държавни органи.“ В този смисъл 
е конституционно недопустимо титулярите 
на държавна власт „да излизат извън кръга 
на предписаната им конституционноправна 
форма“, от което правило съдът като гарант 
за върховенството на Конституцията не прави 
изключение. 
Съдът намира, че половото самоопреде-
ляне може да е основание за промяна на 
вписания в актовете за гражданско състоя-
ние пол единствено в граничната хипотеза, 
при която поради отклонения от типичните 
комбинации на половите хромозоми (ХХ при 
жените и ХY при мъжете) лицето притежава 
отличителни полови белези и на двата пола 
и следователно половата принадлежност не е 
биологично детерминирана (състояние, което 
се определя като „интерсексуално“), поради 
което такава промяна не би била в противоре-
чие с вложеното в Основния закон разбиране 
за пола, основаващо се на половата бинар-
ност. Съобразно аргументираното по-горе в 
раздел „Изходни положения“ формирането 
на преценката дали действащото българско 
законодателство съдържа необходимата за 
целта нормативна регламентация не ангажира 
компетентността на Конституционния съд, 
а на съдилищата в системата на съдебната 
власт. При отсъствие на законова уредба по 
въпроса единствено законодателят в лицето на 
Народното събрание е компетентен да вземе 
решение за необходимостта от такава и ней-
ното конкретно съдържание – включително 
относно критериите, въз основа на които се 
вписва полът на интерсексуалните лица в 
актовете им за раждане.
В обобщение Конституционният съд на-
мира, че на поставения тълкувателен въпрос 
следва да се отговори, че понятието „пол“ в 
българската Конституция е възприето един-
ствено в неговия биологичен смисъл. Начинът, 
по който държавните органи в системите на 
различните власти ще приложат това решение 
на съда при осъществяване на своите функции, 
ангажира тяхната конституционна и законова 
компетентност, но при зачитане на даденото от 
Конституционния съд задължително тълкува-
не, според което в Конституцията на Република 
България (а следователно – и в българското 
право, чийто фундамент е именно Консти-
туцията) понятието „пол“ като обуславящо 
личния и семейния статус на гражданите има 
само биологично съдържание. Съдът обръща 
внимание, че според установената му прак-
тика всяко незачитане на неговите актове „е 
нарушение на самия Основен закон, защото 
засяга основните принципи, залегнали в чл. 4,