Държавен вестник, бр. 10, 2018 г., стр. 24

СТР.  24	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  10
да се възползва от правото си по чл. 327, т. 2 
КТ. Изцяло в този смисъл е и разбирането 
на Върховния касационен съд и Върховния 
административен съд, последователно изразя­
вано в трайната практика на двете върховни 
съдебни инстанции.
В подкрепа на гореизложените изводи за 
гаранционния и дисциплиниращ характер 
на разпоредбата на чл. 245, ал. 1 КТ са и 
предприетите със Закона за изменение и 
допълнение на Кодекса на труда (ДВ, бр. 102 
от 2017 г., в сила от 22.12.2017 г.) мерки за 
засилване на контролните правомощия на 
Изпълнителната агенция „Главна инспекция 
по труда“, включително и по отношение на 
срочното и пълно изплащане на трудовите 
възнаграждения от страна на работодателите. 
В чл. 399 КТ е създадена нова ал. 3, с коя­
то изрично е предвидено правомощието на 
Изпълнителната агенция „Главна инспекция 
по труда“ да подаде молба за откриване на 
производство по несъстоятелност, а в чл. 625 
ТЗ тази възможност е предвидена за случаите 
на изискуеми и неизпълнени за повече от два 
месеца задължения за трудови възнаграждения 
към най-малко една трета от работниците и 
служителите на търговеца. На задължителното 
предписание на контролния орган по спазване 
на трудовото законодателство за изплащане 
на забавени повече от два месеца парични 
задължения по трудови правоотношения е 
придадена правна сила на акт по чл. 417 от 
Гражданско-процесуалния кодекс (ГПК), пред­
ставляващ основание за издаване на заповед 
за изпълнение и следващата от това правна 
възможност за провеждане на производство 
за незабавно изпълнение. Благодарение на 
това принудителното събиране на трудовите 
възнаграждения, включително при случаи на 
недобросъвестно прилагане от работодатели­
те на чл. 245, ал. 1 КТ, осигурява възможно 
най-облекчения за работника ред.
Уреденият засилен контрол, упражняван от 
Изпълнителната агенция „Главна инспекция 
по труда“, с измененията на чл. 399 КТ във 
връзка с новите правомощия на агенцията по 
чл. 625 ТЗ и чл. 417 ГПК наред и с въведения 
срок от „повече от два месеца“ доразвива за­
ложеното в чл. 245 КТ принципно положение, 
като вече предвижда и времеви ориентири, в 
които е допустимо дори при настъпването на 
извънредни или непредвидими обстоятелства 
да се прилага чл. 245, ал. 1 КТ.
В трудовото право добросъвестността се 
презумира както за работодателя, така и за 
работника (чл. 8, ал. 2 КТ). В случай че ра­
ботникът не получи изцяло дължимото си и 
изискуемо заплащане на положения труд, той 
може да предяви иск по чл. 245, ал. 2 КТ за 
разликата до пълния размер заедно със за­
конната лихва, както и да докаже в процеса, 
че работодателят без основание е приложил 
чл. 245, ал. 1 КТ – чрез искане за експертиза 
и събирането на всякакви други относими 
доказателства за финансовото състояние на 
предприятието, включително представянето 
на счетоводни документи, от които могат да 
се направят изводи в тази насока.
Облекчените за работника съдебни проце­
дури по Кодекса на труда, включващи лип­
сата на държавни такси и провеждането на 
специално бързо производство (чл. 310, ал. 1, 
т. 1 ГПК), също следва да се разглеждат като 
елемент на системата от мерки за закрила на 
работника или служителя. Съвкупно те га­
рантират ефективната реализация на правата 
по чл. 245 КТ и осигуряват постигането на 
целта с юридически средства да се изравни 
фактическото неравнопоставено положение 
между полагащия труд и неговия работодател.
Установяването на система от органи за 
специализиран вътрешноведомствен и външно­
ведомствен контрол за спазване на трудовото 
законодателство е проявление на принципа за 
реалност и гарантираност на трудовите права 
и задължения. Органите, на които е вменено 
задължението за контрол върху спазването 
на трудовото законодателство, трябва да 
упражняват правомощията си и да следят за 
точното съблюдаване на гаранционната норма, 
въведена с чл. 245, ал. 1 КТ, защото това е 
една от юридическите гаранции за закрила 
на наемния труд.
В това отношение водеща е ролята на Из­
пълнителната агенция „Главна инспекция по 
труда“, на която по силата на чл. 399 КТ е пре­
доставен цялостният контрол за спазването на 
трудовото законодателство и която разполага 
с богат набор от правомощия, включително 
принудителните административни мерки по 
чл. 404 КТ, за предотвратяване и преустано­
вяване на неговото нарушаване.
При действието на посочените по-горе за­
конодателни промени работникът или служи­
телят може да разчита на една по-ефективна и 
засилена закрила от Изпълнителната агенция 
„Главна инспекция по труда“. Той може да се 
обърне към контролния орган, сигнализирайки 
го за неправомерно приложение на чл. 245, 
ал. 1 КТ, с молба за даване задължително 
предписание, което по реда на чл. 417, т. 8 
ГПК да послужи като основание за издаване на 
изпълнителен лист и принудително събиране 
на паричните задължения. Впрочем, и преди 
влизане в сила на последните изменения в КТ 
и другите посочени по- горе закони Главната 
инспекция по труда е налагала санкции на 
работодатели във връзка с приложението на 
чл. 245, ал. 1 КТ. Забележителното в случая е, 
че преобладаващо нарушенията не се свеждат 
до произволното изплащане на 60 % от тру­
довото възнаграждение, без изобщо да има 
основание за неполучаване на следващото се 
на работника пълно трудово възнаграждение, 
а че изплатените суми са по-ниски от фик­
сирания в закона минимум. В този смисъл