Държавен вестник, бр. 49, 2024 г., стр. 2

СТР.  2	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  49
ОФИЦИАЛЕН РАЗДЕЛ
КОНСТИТУЦИОНЕН СЪД
РЕШЕНИЕ № 8
от 4 юни 2024 г.
по конституционно дело № 21 от 2023 г.
Конституционният съд в състав: председател: 
Павлина Панова, членове: Мариана Карагьо­
зова-Финкова, Константин Пенчев, Филип 
Димитров, Таня Райковска, Атанас Семов, Кра­
симир Влахов, Янаки Стоилов, Соня Янкулова, 
Борислав Белазелков, Десислава Атанасова, 
при участието на секретар-протоколиста Гер­
гана Иванова разгледа в закрито заседание на 
4.06.2024 г. конституционно дело № 21/2023 г., 
докладвано от съдия Янаки Стоилов.
Производството е по чл. 149, ал. 1, т. 2 от 
Конституцията на Република България във 
фазата за решаване на делото по същество.
Делото е образувано на 20.12.2023 г. по ис­
кане на омбудсмана на Република България 
за установяване на противоконституционност 
на част от разпоредбата на чл. 300, ал. 3 от 
Закона за съдебната власт (ЗСВ) in fine – „до 
три пъти“ (обн., ДВ, бр. 64 от 7.08.2007 г.; посл. 
изм. и доп., бр. 18 от 1.03.2024 г.).
В искането са изложени съображения за 
противоконституционност на разпоредбата на 
чл. 300, ал. 3 от Закона за съдебната власт в 
частта „до три пъти“ (въведена с изм. и доп., 
ДВ, бр. 62 от 9.08.2016 г.) поради противоречие 
с разпоредбите на чл. 4, ал. 1, чл. 32, ал. 1, 
чл. 48, ал. 1 и 3 и чл. 53 от Конституцията на 
Република България.
С определение от 16.01.2024 г. Конституцион­
ният съд е допуснал искането за разглеждане 
по същество.
Писмени становища и правни мнения по 
делото са представени от: министъра на право­
съдието, министъра на образованието и науката, 
Върховния касационен съд (ВКС), и.ф. главен 
прокурор, Висшия адвокатски съвет, Съюза на 
съдиите в България, проф. д-р Мартин Белов 
и доц. д-р Деяна Марчева.
Становищата на министърa на образование­
то и науката, Върховния касационен съд, и.ф. 
главен прокурор, Съюзa на съдиите в България, 
проф. д-р Мартин Белов и доц. д-р Деяна Мар­
чева споделят и допълват доводите в искането 
и го подкрепят като основателно. Те поддържат 
направения от вносителя извод за несъраз­
мерност между последиците от трикратното 
неуспешно явяване на изпит за придобиване 
на юридическа правоспособност и поставената 
от законодателя цел за проверка на знанията 
след проведения стаж. Всички посочени с 
изключение на Съюзa на съдиите поддържат, 
че се нарушава правото на труд – на свобод­
ния избор на професия и място на работа и 
на правото на образование. Министърът на 
образованието и науката, и.ф. главен прокурор 
и проф. д-р М. Белов смятат, че е засегнато и 
правото на личен живот.
Според министъра на правосъдието и Вис­
шия адвокатски съвет искането е неоснователно 
и привеждат доводи за конституционосъобраз­
ност на чл. 300, ал. 3 ЗСВ, включително на 
оспорената част. Те правят извод, че избраният 
от законодателя подход е обоснован с оглед 
гарантиране на обществения интерес. Смя­
тат за неоснователни доводите в искането на 
омбудсмана за несъответствие на уредбата с 
посочените конституционни разпоредби.
Конституционният съд, като обсъди до­
водите в искането, постъпилите по делото 
писмени становища и правни мнения, както и 
относимата правна уредба, за да се произнесе, 
взе предвид следното:
Съдът намира за необходимо на първо 
място да разгледа следните два преюдициал­
ни въпроса, които се отнасят до сезиращата 
компетентност на омбудсмана.
Освен ограничаване на права вносителят на 
искането твърди и нарушение на принципа на 
правовата държава, установен в чл. 4, ал. 1 от 
Конституцията, като едно от основанията за 
противоконституционност на оспорената част 
от разпоредбата на чл. 300, ал. 3 ЗСВ. Позо­
ваването на това основание обаче надхвърля 
правомощието на омбудсмана по чл. 150, ал. 4 
(предишна ал. 3) от Конституцията, както сочи 
и практиката на съда: „… Конституционният 
съд може да прегледа всички аспекти на кон­
ституционосъобразността на атакуваната за­
конова разпоредба, но само доколкото попадат 
в границите на правомощията на омбудсмана, 
определени от чл. 150, ал. 3 от Конституцията. 
Съгласно чл. 22, ал. 1, изр. второ от Закона 
за Конституционен съд (ЗКС) при контрола за 
конституционност на оспорена законова разпо­
редба Конституционният съд не е ограничен 
с основанията за несъответствие, посочени 
в допуснатото за разглеждане по същество 
искане. Когато обаче по отношение на опре­
делен вносител самата Конституция стеснява 
възможностите за надлежно сезиране на съда, 
служебната проверка не може да надхвърля 
тези рамки. Обратният подход би довел до раз­
ширяване на изрично стеснените от основния 
закон правомощия на сезиращия субект, което 
неоправдано би го приравнило на субектите, 
които могат да сезират Конституционния съд, 
без да са ограничени в допустимите основа­
ния за това“ (Решение № 11 от 3.07.2018 г. по 
к.д. № 8/2018 г.). Следователно твърдяното от 
омбудсмана нарушение на принципа на пра­
вовата държава няма самостоятелно значение 
в направеното от него оспорване.
Омбудсманът не разполага също с възмож­
ност да иска установяване на несъответствие 
на закон с международни актове. „Сезиращи­
ят субект обаче – омбудсманът на Република