Държавен вестник, бр. 81, 2005 г., стр. 6

С Т Р .  6
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  81
част от закона е било наложено президентско
отлагателно вето, тъй като според него отмя-
ната на чл. 193, ал. 3 от Закона за водите не е
в интерес на обществото.
Съобразно процедурните правила на
ПОДНС председателят на Народното събра-
ние е разпоредил на Комисията по околната
среда и водите да докладва пред народните
представители указа на президента заедно с
мотивите към него.
В пленарното заседание на Народното съб-
рание на 11.II.2005 г. ЗРВКУ е бил внесен за
ново обсъждане от народните представители
по повод президентското вето. Обсъждането е
започнало с доклад на Комисията по околна-
та среда и водите, последвали са изказвания
на народните представители и е приключило
с гласуване на президентското вето. Гласува-
ли са общо 213 народни представители. От
тях 3 народни представители са гласували в
подкрепа на закона, 160 народни представи-
тели са гласували против закона, т.е. те са
подкрепили президентското вето, и 50 народ-
ни представители са се въздържали. Тъй като
ветото на президента е било подкрепено, пред-
седателстващият пленарното заседание е при-
ложил процедурните правила на ПОДНС, като
оспорената разпоредба е била внесена отново
в пленарната зала с предложенията на народ-
ните представители.
 Обсъждането на оспорената разпоредба на
ЗРВКУ е започнало с доклад на Комисията по
околната среда и водите в пленарното заседа-
ние на 17.II.2005 г. След доклада на комисия-
та народната представителка Евдокия Мане-
ва е подкрепила своето предложение, което е
било предмет на обсъждане. Същото е отхвър-
лено с гласуване.
След като нейното предложение отново не
е било прието, думата е била дадена на док-
ладчика на Комисията по околната среда и
водите за разискване на второто предложе-
ние. Аргументацията на авторите е била за
създаване на втора алинея на § 7 ПЗРЗРВКУ,
което съответствало на волята на народните
представители при гласуването на отлагател-
ното вето на президента. След гласуването на
окончателната редакция на оспорената раз-
поредба и предложението на комисията за нова
ал. 2 на § 7 разпоредбите от ПЗРЗРВКУ са били
приети. От общо гласували 170 народни пред-
ставители за тях са гласували 117, про-
тив—47, и въздържали се—6.
 При установената фактическа обстанов-
ка Конституционният съд счита, че разпоред-
бата на § 6, т. 3 ПЗРЗРВКУ, след наложеното
от президента отлагателно вето, не е приета
в нарушение на конкретна норма от основ-
ния закон.
Твърденията на вносителите, че тази раз-
поредба от ПЗРЗРВКУ не е била подложена на
гласуване от Народното събрание, което спо-
ред тях е в противоречие с разпоредбите на
чл. 88 и чл. 101 от Конституцията, не се оправ-
дават от фактическа и правна страна.
Посочените две разпоредби от Конститу-
цията уреждат две различни хипотези. Дока-
то разпоредбата на чл. 88, ал. 1 от Конститу-
цията третира въпроса за обсъждането и
приемането на законопроектите, което се из-
вършва от Народното събрание на две чете-
ния, респ. с две гласувания, разпоредбата на
чл. 101, ал. 1 от Конституцията урежда въп-
роса за връщане от президента на приет от
Народното събрание закон или на отделни
части от него след упражнено от него отла-
гателно вето. Когато президентът се възпол-
зва от своето право на отлагателно вето по
смисъла на чл. 101, ал. 1 от основния закон,
той упражнява своето конституционно пра-
во да участва в законодателния процес в
неговия заключителен стадий. Върнатият
закон, с оспорване само на отделни части от
него, не става законопроект, защото преди
да бъде върнат от президента, законът е бил
приет от Народното събрание по реда на
чл. 88, ал. 1 от Конституцията и от законо-
проект е придобил качеството на закон.
Според разпоредбата на чл. 101, ал. 2 от
Конституцията повторното приемане на за-
кона след отлагателното вето на президента
се извършва на едно четене, респ. с едно гла-
суване, с квалифицирано мнозинство.
Такова разбиране е имал конституционни-
ят законодател при постановяване на своето
решение от 20.VIII.1991 г. за процедурните пра-
вила по чл. 101, ал. 2 от Конституцията (вж.
ДВ, бр. 71 от 1991 г.). В този смисъл е и прак-
тиката на Конституционния съд (Решение № 5
от 17 май 1995 г. по к.д. № 3/95 г.).
В конкретния случай, както се посочи по-
горе, след връщане на ЗРВКУ досежно § 6, т. 3
ПЗР на закона от гласувалите общо 213 на-
родни представители 160 са подкрепили ве-
тото на президента. Обсъждането на процес-
ната разпоредба е продължило и в пленарно-
то заседание на 17.II.2005 г., когато е била
гласувана окончателната є редакция с пред-
ложението на комисията за нова ал. 2 към § 7
от ПЗР на закона. Редакцията на § 6, т. 3
ПЗРЗРВКУ е отговаряла на волята на мно-
зинството народни представители, гласува-
ли за президентското вето, при наличието на
§ 7, ал. 2 ПЗР на закона.
От гореизложеното явствува, че при прие-
мането на § 6, т. 3 ПЗРЗРВКУ народните пред-
ставители не са нарушили разпоредбата на
чл. 88, ал. 1 от Конституцията или на друга