Държавен вестник, бр. 26, 2003 г., стр. 17

Б Р О Й  26
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  17
бодната стопанска инициатива. Това следва от
логическата връзка между ал. 1, прокламираща
основата на икономиката на страната ни, и ал. 2
на чл. 19, изискваща правните условия и гаран-
ции за осъществяване на стопанска дейност.
В постоянната си практика Конституционни-
ят съд е следвал и изразявал становището, че
чл. 19, ал. 2 от Конституцията има принципно
значение, отнася се до всяка правна уредба, ко-
ято със закон създава и гарантира еднакви прав-
ни условия за стопанска дейност. Посочените в
същата разпоредба предотвратяване злоупотре-
ба с монополизма, нелоялна конкуренция и за-
щита на потребителите не изчерпват хипотези-
те на законово създаване и гарантиране на ед-
накви правни условия за стопанска дейност, а са
само част от възможните. Обратното тълкуване
би ограничило прилагането на прокламирания
в чл. 19, ал. 1 принцип, че основа на икономика-
та ни е свободната стопанска инициатива. Посо-
чените три хипотези са част от последиците на
еднаквите правни условия, но не ги изчерпват.
Отговорността за ековреди, т.е. задължени-
ята, които законът възлага по различен начин
на приватизаторите, фактически ги поставя в
неравностойно положение. Едни са обремене-
ни с тези задължения, а други са освободени от
тях. За разграничителен момент е посочена
точна дата—1 февруари 1999 г., без мотивиров-
ка защо и как е определена.
Атакуваната разпоредба създава различен
правен режим за участниците в приватизацията.
Това е в пряко противоречие с конституционна-
та разпоредба на чл. 19, ал. 2 от основния закон.
Приватизацията има частноправни последи-
ци—прехвърля собственост. Въпросът не е в прав-
ния характер на приватизацията, нито в трансла-
тивния є ефект. Въпросът е при какви условия
законът поставя новите собственици—привати-
заторите, след приключване на приватизацията.
Държавата изготвя и предоставя на потен-
циалните купувачи по приватизацията инфор-
мация за екологичното състояние и за нанесе-
ните екощети. Това се извършва в изпълнение
на подзаконови актове, някои от които са от
1998 г., т.е. преди посочената в оспорения текст
разграничителна дата 1 февруари 1999 г. Сле-
дователно няма различия в подзаконовата уред-
ба, които да обяснят включването на разграни-
чителната дата, която поставя в неравностойно
положение купувачите по приватизационните
договори в зависимост от това, дали са сключе-
ни до или след 1 февруари 1999 г.
Свободната стопанска инициатива, на която
се основава икономиката на страната ни, може
да бъде ограничавана само с оглед защитата на
други конституционни ценности (Решение № 6
от 1997 г. по к.д. № 32 от 1996 г.). Случаят не може
да бъде отнесен към никоя от конституционни-
те ценности, визирани в решението.
Конституционен съдия: Н. Беронов
Людмил Нейков
Подписал съм с особено мнение решението
по к.д. № 20 от 2002г. по следните съображения:
Атакуваната част от разпоредбата на § 9,
ал. 1 ПЗРЗООС накърнява гарантираните от
Конституцията еднакви правни условия за сто-
панска дейност и законовата им защита, пора-
ди което противоречи на чл. 19, ал. 2 и 3 от
Конституцията.
Считам, че не може да има еднакви правни
условия за стопанска дейност по смисъла на
чл. 19, ал. 2 от Конституцията, когато със закон
се гарантира отговорността на държавата за ми-
нали екологични щети, настъпили от действи-
ята или бездействията на собствените є пред-
приятия, само по отношение на приватизира-
ните обекти след 1 февруари 1999 г., и се из-
ключва тази отговорност за приватизираните
предприятия преди тази дата.
Независимо че за изключените от отговор-
ността на държавата приватизирани предприя-
тия преди 1 февруари 1999 г. на новите им соб-
ственици не се възлага отговорността да поне-
сат щетите от причинени минали екологични
замърсявания, този факт не е достатъчен, за да
се приеме, че прогласените от чл. 19, ал. 2 и 3 от
Конституцията принципи не са нарушени с ата-
куваната част от разпоредбата.
Една законова норма, за да отговори на кон-
ституционната повеля да “създава и гарантира
на всички граждани и юридически лица еднак-
ви правни условия за стопанска дейност”, е не-
обходимо да бъде съобразена с всички пред-
поставки, наличието на които се обуславя от
нейното съдържание. В конкретния случай те
не се изчерпват единствено с неангажиране с
отговорността за репариране на миналите еко-
логични щети на новите собственици на при-
ватизираните преди 1 февруари 1999 г. държав-
ни предприятия. Това е само едно от условия-
та, което в случая трябва да е налице, за да не
бъде нарушен конституционният принцип. Не-
говото задължително съблюдаване от законо-
дателя в конкретния случай е изисквало и прав-
но регламентирано гарантиране на еднакви
екологични условия, при които приватизато-
рите от преди и след 1 февруари 1999 г. ще уп-
ражняват стопанската си дейност. Освобож-
даването на държавата от такава отговорност
по отношение на част от приватизаторите на
практика обрича някои от тях на по-нататъш-
но упражняване на стопанската им дейност в
екологично замърсени условия, включително
в някои случаи и на територията на предприя-
тието. Това несъмнено е не само пречка, но и
отблъсква влагането на нови инвестиции, не-
обходими за развиването на всяка стопанска
дейност. Привилегията, която законът създа-
ва само на новите собственици на приватизи-
раните след 1 февруари 1999 г. предприятия,
намира израз чрез обезпечаване на необходи-