Държавен вестник, бр. 65, 2018 г., стр. 24

СТР.  24	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  65
доколкото се фокусира не върху самото проти­
воправно социално явление – насилието срещу 
интимния партньор и в семейството – а се 
основава на идеята, че „жените по правило са 
жертви, а мъжете по правило са насилници“.
Писмено правно мнение са изразили проф. 
д-р Пенчо Пенев, проф. д-р Пламен Киров и 
проф. д-р Даниел Вълчев.
Проф. д-р Пенчо Пенев привежда доводи 
за несъответствие на Конвенцията с установе­
ната с Конституцията на Република България 
правна система. Според него, когато става дума 
за „пол“, българската Конституция разбира 
биологическата му характеристика – полът 
е биологически детерминиран и човешкият 
индивид е мъж или жена. Според проф. д-р 
Пенев възприемането на друга същност, друга 
характеристика за понятието „пол“ ще доведе 
до недопустими противоречия, тъй като ще 
има две паралелни и взаимно несъвместими 
същности на едно и също понятие, едното 
от които различаващо се от конституционно 
установеното. Проф. д-р Пенев обосновава и 
несъответствие на чл. 14 от Конвенцията с 
чл. 47, ал. 1 от Конституцията. Поддържа, че 
Конвенцията възприема възпитателен подход, 
включващ държавата „на всички образовател­
ни равнища“, и призовава за активно участие 
и на други възпитателни структури, както и 
неправителствените организации и медиите, 
което е в несъответствие с чл. 47, ал. 1 от 
Конституцията, който възлага възпитанието 
на родителите, а не на държавата или на 
неправителствения сектор.
Проф. д-р Пламен Киров поддържа мнени­
ето, че Конвенцията в отделни свои текстове 
не съответства на конституционни принципи 
и норми от българския Основен закон, как­
то и влиза в остър конфликт с българската 
конституционна идентичност. Според проф. 
д-р Киров чл. 3, буква „в“ и чл. 4, § 3 от 
Конвенцията не съответстват на принципа на 
правовата държава, доколкото евентуалното 
им влизане в сила за Република България би 
породило правна несигурност и стълкновение 
с българската конституционна идентичност, 
тъй като съдържат понятия („gender“, „gender 
identity“), които са чужди на българската кон­
ституционна и правна система, които нямат 
ясно, точно и общоприето правно съдържание 
и които биха създали опасни за правната ни 
система последици. Проф. д-р Киров излага 
още, че чл. 12 и 14 от Конвенцията „контрас­
тират“ на съдържанието на чл. 32, ал. 1 и на 
чл. 47, ал. 1 и 2 от Конституцията, тъй като 
предизвикват недопустима намеса в личния 
живот на гражданите, като задължават бъл­
гарската държава да предприеме мерки за 
промени в социалните и културните модели 
на поведение на българските граждани с цел 
да се изкоренят „стереотипни роли за мъжете 
и жените“, без последните по какъвто и да е 
начин да са свързани с насилствени действия, 
дискриминационно поведение или каквито и 
да са други противоправни актове. В същото 
време се предвижда груба намеса на държа­
вата, нарушаваща правата и отговорностите 
на родителите, закрепени в Основния закон, 
при възпитанието на децата.
Проф. д-р Даниел Вълчев счита, че раз­
поредбите на чл. 3, буква „в“ и чл. 4, § 3 от 
Конвенцията не съответстват на принципа на 
правовата държава, прокламиран в преамбюла 
и в чл. 4 от Конституцията. Според проф. д-р 
Вълчев ратифицирането на Конвенцията би 
довело до включването в българския правен 
ред на акт, който съдържа понятия с неясен 
смисъл, съотношение и обем и влизащи в 
противоречие с вече установени в законо­
дателството и съдебната практика понятия. 
Излага още, че е налице и предпоставяне 
на допълнителни права и на допълнителна 
закрила на лица, които са определени не по 
обективни критерии, а в зависимост от техни 
твърдения относно собствените им вътрешни 
преживявания. С оглед на което счита, че 
чл. 1, 2 и 3 от Конвенцията не съответстват на 
принципа на равенство, прокламиран в чл. 6 
от Конституцията. Проф. д-р Вълчев привежда 
и доводи за несъответствие на разпоредбите 
на чл. 12, § 1 и чл. 14, § 1 от Конвенцията с 
разпоредбата на чл. 47, ал. 2 от Конституцията.
Конституционният съд намира за уместно 
най-напред да се спре на някои основни мо­
менти от процеса по създаване на Конвенцията 
и на нейните съществени характеристики като 
международноправен инструмент за борба с на­
силието над жени и домашното насилие, които 
са от значение за по-нататъшните разсъждения 
за произнасянето по същество на искането.
Съгласно Конвенцията автентичният текст 
на договора е на английски и френски език, като 
двата текста имат еднаква сила. Преценката 
на Конституционния съд в производството по 
чл. 149, ал. 1, т. 4, предложение първо от Кон­
ституцията за съответствието на сключения 
международен договор с Конституцията преди 
ратификацията му следва да се извърши въз 
основа на превода на текста на Конвенцията 
на български език, който е представен по 
делото от Министерския съвет на Република 
България. Върху този текст на български език 
ще се проведат парламентарните дебати при 
внасяне на законопроект за ратификация в 
Народното събрание, този текст ще бъде об­
народван в „Държавен вестник“ след евенту­
алното ратифициране на Конвенцията и въз 
основа на него произтичащите задължения 
от международния договор за Република 
България ще бъдат изпълнявани от страна 
на държавата (определение от 23.10.1997 г. по 
к. д. № 15/1997 г.).