Държавен вестник, бр. 14, 2014 г., стр. 5

БРОЙ  14	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  5  
№ 5 от 2000 г. по к.д. № 4 от 2000 г. на КС, 
съгласно което задължителното пенсионно 
осигуряване е организирано на разходопокри-
вен принцип. Върховният административен съд 
поддържа, че нормата на чл. 169, ал. 4 ДОПК 
също е противоконституционна. Публичните 
задължения, макар и подведени под общо 
наименование с горепосочената разпоредба, 
представляват коренно различни по характер, 
същност и вид плащания на задължените 
лица към държавата. Те почиват на различни 
правни основания и имат различни правни 
последици. Основният закон ясно разграничава 
основните права в отделните конституционни 
разпоредби на чл. 51, 52 и 60, като това им-
перативно налага регламентирането на три 
отделни групи обществени отношения, на три 
отделни групи права и задължения: правото 
на здравно осигуряване срещу правото на 
здравна вноска, правото на социално осигу-
ряване – срещу осигурителна вноска, правото 
на труд, доходи, развиване на бизнес и прочее 
трудова и икономическа активност – срещу 
плащане на данъци. Нещо повече, посочва 
се практика на Конституционния съд, според 
която осигурителните вноски нямат характер 
на данък, защото срещу тях осигуреното лице 
получава права на съответни престации, 
докато данъкът е държавно вземане, което 
се дължи безвъзмездно – Решение № 5 от 
2000 г. по к.д. № 4 от 2000 г. на КС. Наличи-
ето на един-единствен общ белег, а именно 
публичноправния характер на задълженията, 
не обосновава извършената законодателна 
промяна, която създава възможност внесени 
здравни и осигурителни вноски да покриват 
данъчни задължения. Чрез заплащането на 
вноските задължените лица обезпечават фи-
нансирането на двете системи, докато режимът 
на чл. 169, ал. 4 ДОПК лишава плащанията 
от тяхното предназначение и положителните 
правни последици, търсени чрез тях в полза 
на осигурените лица. Оспорената разпоредба 
застрашава функционирането на осигурител-
ната и здравноосигурителната система и води 
до обслужване на чисто фискални интереси, 
но при противоконституционен ред и условия. 
В допълнение ВАС изцяло подкрепя аргумен-
тацията, изложена в искането, относно статуса 
на самоосигуряващите се лица и създалата 
се за тях реална опасност от загуба на оси-
гурителни права. 
Българската търговско-промишлена палата 
(БТПП) и Конфедерацията на работодателите 
и индустриалците в България (КРИБ) също на-
мират искането за основателно. БТПП излага 
съображения, че публичноправният характер 
на осигурителните вноски не ги приравнява 
на данъчни задължения, че общата им харак-
теристика като публични задължения е във 
връзка с тяхното събиране, но не уеднаквява 
правната им природа. Цитира се Решение № 8 
от 2012 г. по к.д. № 16 от 2011 г. на КС, съгласно 
което нарушаването на фондовата организа-
ция на осигурителните средства представлява 
по същество нарушаване на икономическата 
основа на държавата. Изтъква се и аргумент 
за нарушаване на неприкосновеността на 
частната собственост. КРИБ също подкрепя 
искането и го счита за основателно. Според 
нея е недопустимо отклоняването на социално-
осигурителни и здравноосигурителни вноски 
за покриване на други публични задължения, 
тъй като това нарушава фондовия принцип 
на функциониране на осигурителната систе-
ма. Изразяват се доводи, че законодателното 
решение нарушава и принципа на свободна 
стопанска инициатива, закрепен в чл. 19 от 
Конституцията, тъй като държавата създава 
неравноправие и улеснение за себе си, като 
отнема правото на стопанските субекти да 
определят сами кое свое задължение да по-
крият първо. На последно място се сочи, че 
е нарушен принципът на правовата държава 
поради създаване на взаимноизключващата 
и непоследователна правна уредба. 
Българската стопанска камара изразява 
становище, че законодателната промяна оп-
ростява механизма за събиране на публични 
вземания, но по неприемлив начин, като по-
сочва негативните последствия за бизнеса и 
гражданите – риск от загуба на осигурителни 
права и блокиране на възстановяването на 
ДДС при регламентираното пренасочване на 
плащания за погасяване на стари задължения. 
Конфедерацията на труда „Подкрепа“ и 
Висшият адвокатски съвет също намират 
искането за основателно. Според Конфедера-
цията законодателните изменения нарушават 
основополагащия конституционен принцип на 
финансиране на осигурителната система на 
България. Според Висшия адвокатски съвет 
нормативно въведеният автоматизиран начин 
на разпределение на внесените суми води до 
пренасочване на суми от един субект към друг 
в рамките на данъчните задължения. В допъл-
нение се излага, че законодателната промяна 
нарушава свободната стопанска инициатива, 
тъй като създава правна несигурност по от-
ношение на регистрираните по ЗДДС лица. 
Останалите конституирани заинтересувани 
страни в дадения им срок не са представили 
писмени становища по делото.
Конституционният съд, като обсъди дово-
дите, изложени в искането, и тези в постъ-
пилите по делото писмени становища, за да 
се произнесе, взе предвид следното:
Особеното в случая е, че с искането се 
поставя въпросът за установяването на про-
тивоконституционност на две точки от § 44 
ПЗРЗИДЗДДС, с едната от които се изменя, а 
с другата се отменя разпоредба на ДОПК (обн., 
ДВ, бр. 94 от 2012 г., в сила от 1.01.2013 г.).
Всеки закон за изменение и допълнение 
на закон е нормативен акт, който обективно 
съществува в правния мир. Разпоредбата 
на чл. 149, ал. 1, т. 2 от Конституцията не 
предвижда изключения, поради което такъв