Държавен вестник, бр. 79, 2005 г., стр. 23

Б Р О Й  79
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  23
предварително. По този начин е нарушен както
цитираният по-горе чл. 7, ал. 4 ЗЗК, така и цел-
та на Закона за защита на конкуренцията, фор-
мулирана в чл. 1, ал. 1 от закона.
Поради това обжалваната разпоредба на
чл. 14, ал. 4 от правилника ще следва да бъде
отменена като незаконосъобразна—издадена в
противоречие с посочените по-горе материал-
ноправни разпоредби, както и в несъответст-
вие с целта на закона.
Подадената жалба е основателна и по отно-
шение на чл. 22, ал. 4 от правилника. С разпо-
редбата на чл. 22 от правилника са посочени
обстоятелствата, при които физически лица не
могат да бъдат членове на съветите на директо-
рите, на надзорните и на управителните съвети
на едноличните акционерни дружества с държав-
но участие в капитала. С обжалваната ал. 4 на
този текст е предвидено, че не могат да бъдат
членове на надзорния съвет на едноличното
акционерно дружество с държавно участие нае-
тите лица в дружеството. В случая под “наети
лица” следва да се разбират лицата, работещи
по трудово правоотношение в дружеството. По-
сочената разпоредба на чл. 22, ал. 4 от правил-
ника е в противоречие с чл. 6, ал. 2 КРБ, съглас-
но която всички граждани са равни пред закона,
като не се допускат никакви ограничения на
правата или привилегии, основани на раса, на-
родност, етническа принадлежност, пол, произ-
ход, религия, образование, убеждения, полити-
ческа принадлежност, лично и обществено по-
ложение или имуществено състояние. В случая
правата на лицата да участват в надзора върху
управлението на дружеството са ограничени
поради обстоятелството, че са наети в еднолич-
ното акционерно дружество с държавно участие.
В чл. 33 от правилника е посочен редът за
определяне възнаграждението на членовете на
изпълнителните и контролните органи в едно-
лични търговски дружества с държавно учас-
тие в капитала, като в обжалваната ал. 6 е пред-
видено, че месечното възнаграждение на пред-
ставителите на държавата като членове на съ-
вети на директорите, на надзорни и управител-
ни съвети на еднолични акционерни дружества
с държавно участие в капитала се определя в
размер две минимални месечни работни запла-
ти, установени за страната за съответния ме-
сец, а месечното възнаграждение на представи-
телите на държавата като контрольори на ед-
нолични търговски дружества с ограничена
отговорност с държавно участие в капитала се
определя по реда на ал. 2 и 5, но не по-високо от
двукратния размер на минималната месечна
работна заплата, установена за страната за съ-
ответния месец. С тази разпоредба се допуска
неравенство по отношение на категория граж-
дани, определени като представители на дър-
жавата, по отношение на получаваното възнаг-
раждение спрямо получаваното възнагражде-
ние от другите членове на съветите за извърш-
ване на една и съща работа. В § 1 ДР на правил-
ника е дадена дефиниция на понятието “пред-
ставители на държавата в органите на управле-
ние и контрол в търговските дружества с дър-
жавно участие в капитала”, според която това
са държавните служители и лицата, работещи
по трудово правоотношение в държавната ад-
министрация, които са избрани или определе-
ни в органите за управление и контрол на тър-
говските дружества. От анализа на това опре-
деление се налага изводът, че с нормата на чл. 33,
ал. 6 от правилника е допусната дискримина-
ция, основаваща се на служебно положение.
Поради това обжалваната разпоредба противо-
речи на цитирания по-горе чл. 6, ал. 2 КРБ.  С
нея се пренебрегва обстоятелството, че за една
и съща работа се полага еднакво възнагражде-
ние и се носи еднаква отговорност.
 Обжалваният текст на чл. 33, ал. 6 от правил-
ника противоречи и на чл. 237, ал. 1 от Търгов-
ския закон (ТЗ), според който членовете на съве-
тите имат еднакви права и задължения независи-
мо от вътрешното разпределение на функциите
между тях, а сред правата им е и това да получат
възнаграждение за извършената работа.
Нормата на чл. 33, ал. 6 от правилника про-
тиворечи и на чл. 7, буква “а”, т. “i” от Между-
народния пакт за икономически, социални и
културни права. Този пакт е ратифициран с
Указ № 1199 на Президиума на Народното
събрание от 23 юли 1970 г., издаден от МВнР
(обн., ДВ, бр. 43 от 1976 г.) и съобразно разпо-
редбата на чл. 5, ал. 4 КРБ е станал част от
вътрешното право на страната, като се ползва
с предимство пред вътрешните норми. Цити-
раната разпоредба от пакта гласи, че държави-
те—страни по пакта, признават правото на вся-
ко лице да се ползва от справедливи и благо-
приятни условия на труд, които да му осигурят
по-специално такова възнаграждение, което да
обезпечи на всички работещи като минимум
справедлива заплата и еднакво възнагражде-
ние за равностойна работа.
С оглед посоченото налице са условията на
чл. 12, т. 4 и 5 ЗВАС, поради което жалбата на
Нелко Георгиев Начев се явява основателна и
следва да бъде изцяло уважена, като разпоред-
бите на чл. 14, ал. 4, чл. 22, ал. 4 и чл. 33, ал. 6
от правилника бъдат отменени като незаконо-
съобразни.
По изложените съображения Върховният
административен съд, петчленен състав,
Р Е Ш И :
Отменя като незаконосъобразни чл. 14, ал. 4,
чл. 22, ал. 4 и чл. 33, ал. 6 от Правилника за реда
за упражняване правата на държавата в търгов-
ските дружества с държавно участие в капита-
ла, приет с Постановление № 112 на Министер-
ския съвет от 2003 г. (обн., ДВ, бр. 51 от  2003 г.;
изм. и доп., бр. 59 от 2003 г.).
Решението не подлежи на обжалване и вли-
за в сила от деня на обнародването му в “Дър-
жавен вестник”.
Председател: К. Пенчев
90651