Държавен вестник, бр. 44, 2010 г., стр. 10

СТР.  10	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  44
позиция, намерила израз в законодателната 
целесъобразност. На тази хлъзгава плоскост 
могат да се развият и противни по смисъл 
съждения, които също нямат отношение към 
конституционосъобразността на разпоредбата, 
а към целесъобразността на нейното същест-
вуване. Така  въведеният критерий  по чл. 59в, 
т. 1 ЗЗО, който възпроизвежда предвиденото 
в чл. 59, ал. 10 ЗЗО условие, при наличието 
на което може да  се сключи договор с НЗОК 
(последният текст не е оспорен от вносителя 
на искането), има отношение към качеството 
на медицинската помощ, а то следва да се раз-
глежда в единство, а не  като нещо различно 
и самостоятелно по отношение на нейната 
достъпност.
В друга важна област на публичните услу-
ги  – образованието,  със същите популистки 
аргументи за неговата близост и ниска цена за 
обучаваните, т.е. достъпност, се създадоха висши 
учебни заведения във всеки по-голям град на 
страната, които получиха лесна акредитация с 
възможността да ангажират преподаватели, кои-
то  не са на основен трудов договор с тях. При 
това положение общият ограничен финансов 
ресурс за образование се разпредели  за всяко 
от тези многобройни учебни заведения, които 
получиха по-малък дял от този ресурс на равно 
основание, независимо от тяхната собствена 
ефективност и рейтинг  като образователни ин-
ституции. Това доведе до снижаване  качеството 
на обучението  във висшите учебни заведения 
в цялата страна поради осъществяването му от 
„гастролиращи“ преподаватели и хроничното 
му недостатъчно финансиране. Аналогичен 
негативен ефект, който обаче ще бъде по-осе-
заем, тъй като се отнася до рисковата сфера на 
здравеопазването, ще се получи, ако отпаднат 
критериите на чл. 59 ЗЗО или дори този на т. 1 
от него, за да се запазят и най-периферните и 
неефективни болнични звена по съображения 
за достъпност на медицинската помощ. В този 
случай те ще получат финансиране от НЗОК 
чрез осигуряване на „гастролиращи“ медицин-
ски специалисти, които без основен договор, 
а по съвместителство упражняват дейностите 
от системата на здравното осигуряване. От 
друга страна, при такова развитие ефективните 
болнични заведения също няма да могат да 
предоставят качествена медицинска помощ 
в резултат на лошото управление на общия 
финансов ресурс на здравната каса.
В заключение, приемането на възможност-
та законови норми, изразяващи определена 
държавна политика в социалната област, да 
се контролират от Конституционния съд за 
съобразеност с Конституцията може да има 
за резултат само повърхностен популизъм и 
примитивен егалитаризъм. Последният схваща 
равенството уравниловъчно, като равенство на 
нищетата, на ниското равнище на качеството 
на живот. В случая относно медицинската 
помощ за здравноосигурените лица логичният 
резултат от прилагането му на практика ще 
бъде, че тя не само няма да бъде достъпна, а 
няма да съществува изобщо поради липсата 
на медицински стандарти и  осигурено финан-
сиране, въпреки заплащаните от пациентите 
здравноосигурителни вноски. При такова раз-
витие системата на здравното осигуряване няма 
да постигне своята цел да осигури достъпна 
медицинска помощ. Това би създало реално 
неравенство между пациентите, защото достъп 
до качествени медицински услуги ще могат да 
получат само лица, които имат финансовата 
възможност да ги заплатят, без да е необходимо 
да са здравно осигурени.
Конституционен съдия: Бл. Пунев
4760
МИНИСТЕРСКИ СЪВЕТ
ПОСТАНОВЛЕНИЕ № 110 
ОТ 3 ЮНИ 2010 Г.
за създаване на Съвет за развитие при Ми-
нистерския съвет
МИНИСТЕРСКИЯТ СЪВЕТ
П О С ТА Н О В И :
Чл. 1. Създава Съвет за развитие като ор-
ган на Министерския съвет за координация на 
програмирането и реализацията на мерките за 
икономическо и социално развитие на Репу-
блика България, наричан  по-нататък „съвета“.
Чл. 2. Съветът:
1. организира и координира разработването 
на Национална програма за развитие на Репу-
блика България;
2. предлага за одобряване от Министерския 
съвет дългосрочна визия за развитието на Ре-
публика България;
3. предлага за одобряване от Министерския 
съвет приоритети за икономическото и социал-
ното развитие на Република България;
4. изготвя предложение за финансиране на 
Националната програма за развитие на Репу-
блика България;
5. координира осигуряването на съответствие 
на националните стратегии, планове и програми, 
както и на програмните документи, изготвяни 
във връзка с членството на Република България 
в Европейския съюз, с целите и приоритетите 
на Националната програма за развитие на 
Република България;
6. изразява становища по стратегически въ-
проси, които имат отражение върху развитието 
на страната и които са предмет на  обсъждане 
в други съвети;
7. съгласува годишните работни програми 
на съветите, създадени по чл. 21 от Закона за 
администрацията.
Чл. 3. (1) Съветът се състои от председател 
и членове.