Държавен вестник, бр. 103, 2002 г., стр. 14

С Т Р .  14
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  103
(2) В срок 2 работни дни от издаването на
заповедта по ал. 1 работодателят уведомява за
това съответната инспекция по труда.
(3) В специалната книга за отчитане удъл-
жаването и компенсирането на работното вре-
ме се посочват: номерът на заповедта за удъл-
жаване на работното време, данни за проведе-
ните консултации с представителите на работ-
ниците и служителите, трите имена на работ-
ника или служителя, денят и времето на удъл-
жаване, продължителността на периода на удъл-
жаване, началната и крайната дата на удължа-
ване, номерът на заповедта за компенсиране и
номерът на уведомителното писмо до инспек-
цията по труда, а в случаите по чл. 136а, ал. 5
КТ—и изплатеното възнаграждение. Когато в
предприятието е въведена автоматизирана сис-
тема за обработка на информацията на работ-
ните заплати и управлението на персонала, в
специалната книга се вписват само номерата
на заповедите за удължаването и компенсира-
нето на работното време, ако другите данни са
включени в тази система.
(4) Работодателят определя със заповед
длъжностното лице, което вписва данните по
ал. 3 в специалната книга за отчитане удължа-
ването и компенсирането на работното време.
(5) Съгласието за работа при условията на
удължено работно време от майките с деца от
3- до 6-годишна възраст, от майките, които се
грижат за деца-инвалиди независимо от възраст-
та им, от трудоустроените, ако това не се отра-
зява неблагоприятно на здравето им съгласно
заключение на здравните органи, и от учащите
се без откъсване от производството се дава в
писмена форма за всеки отделен случай.
(6) При удължаване и компенсиране на ра-
ботното време трудовото възнаграждение на
работниците и служителите, за които се прила-
га система на заплащане според времетраене-
то, не се променя.”
Алинея 1 на чл. 8 доразвива установеното в
чл. 136а КТ, определяйки срок за издаване на
писмената заповед на работодателя, както и
началната и крайната дата на удължаването.
Алинея 2 на чл. 8 установява срок за уведо-
мяване инспекцията по труда, което обезпеча-
ва осъществяването на контрол върху законо-
съобразността на работното време.
Алинея 3 на чл. 8 доразвива чл. 136а, ал. 2,
изр. второ КТ, уточнявайки реквизитите на
специалната книга за отчитане удължаването и
компенсирането на работното време.
Алинея 4 на чл. 8 доразвива чл. 136а, ал. 2,
изр. второ КТ. “Работодател” по смисъла на § 1,
т. 1 ДРКТ е физическо или юридическо лице.
За случаите извън работодател—физическо лице,
работодателят в изпълнение на задължението
си да води специалната книга следва да опреде-
ли конкретното лице, което да извършва съот-
ветните вписвания в нея. Правилно е това да
стане с нарочна писмена заповед. В противен
случай това лице не би могло да носи отговор-
ност за действията и бездействията си по воде-
не на тази книга.
Алинея 5 на чл. 8 е в съответствие с КТ по
съображенията, изложени за чл. 7 от наредбата.
Алинея 6 на чл. 8 не е в противоречие с КТ,
такова не се сочи и в жалбата.
По чл. 9
Текстът гласи: “Чл. 9. (Изм., ДВ, бр. 31/1991 г.,
отм., бр. 67/1993 г., нов, бр. 54/2001 г.) Устано-
вяване на непълно работно време по чл. 138,
ал. 2 КТ се извършва с писмена заповед на ра-
ботодателя за всеки отделен случай не по-къс-
но от 10 работни дни преди датата на премина-
ването към непълно работно време. В запове-
дите изрично се посочват срокът и работните
места, за които се въвежда непълно работно
време, продължителността на работното време
и данните за проведеното съгласуване с пред-
ставителите на работниците и служителите.”
В чл. 118 и 119 КТ е въведено общо правило
за забрана за едностранно изменение на трудо-
вото правоотношение. Изключение от това пра-
вило е чл. 138, ал. 2 КТ—при намаляване обема
на работа работодателят може да установи ед-
ностранно за период от 3 месеца в 1 година не-
пълно работно време след предварително съгла-
суване с представители на работниците и служи-
телите. С чл. 9 от наредбата се правят уточнения
за формата на едностранното изменение—пис-
мена, и срока за извършването му.
По чл. 10
Текстът гласи: “Дежурство се въвежда по
необходимост за изпълнение на задачи на пред-
приятието в рамките на установеното за работ-
ника и служителя работно време или извън него.”
Разпоредбата конкретизира чл. 139, ал. 5, изр.
първо КТ. Той е неотносим към изр. второ на
посочения текст и неоснователно се твърди в
жалбата, че МС е иззел функциите на министъ-
ра на труда и социалната политика. От този
министър е издадена Наредба № 2/22.IV.1994 г.
за реда за установяване задължение за дежур-
ство или за разположение на работодателя (ДВ,
бр. 38/1994 г.), за което е оправомощен с чл. 139,
ал. 5, изр. второ КТ.
Членове 11—13 са отменени с § 2 от наредбата.
Член 14 е отменен—ДВ, бр. 54/2001 г.
По чл. 15
Текстът гласи: “Чл. 15. (Изм., ДВ, бр. 54/
2001 г.) За полагането на извънреден труд, де-
журство и за времето на разположение на пред-
приятието се издава заповед от работодателя.
Тя се съобщава на работниците и служителите
най-малко 24 часа предварително.”
Съгласно чл. 143, ал. 1 КТ “извънреден” е
трудът, който се полага по разпореждане или
със знанието и без противопоставянето на ра-
ботодателя. Разпоредбата на чл. 15 от наредба-
та е относима само към труда по разпореждане
и в този смисъл възраженията за противоречие
с КТ са неоснователни.