Държавен вестник, бр. 36, 2011 г., стр. 16

СТР.  16	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  36
При действието на Конституцията на 
Репуб­лика България гласуването извън стра­
ната при избори, провеждани на национално 
равнище, се е превърнало в традиция, целяща 
да осигури и на българските граждани извън 
страната упражняването на активното им 
избирателно право. Като продължение на 
тази традиция Изборният кодекс съдържа 
значителна по обем уредба на гласуването 
извън страната, упражнявано при избори 
за народни представители, за президент и 
вицепрезидент и за членове на ЕП от Репу­
блика България. Едновременно с това обаче 
от обстоятелството, че гласоподаването се 
осъществява в чужда държава, произтичат 
различия – предизборната кампания е отда­
лечена, в чуждата държава не се образуват 
отделни изборни райони и др. Налага се из­
водът, че упражняването на избирателното 
право в чужбина, по дефиниция, протича при 
специфични условия, които се отразяват като 
различия в законовата уредба. Различията са 
в разпоредби по организацията на изборния 
процес, които разпоредби са предназначени 
да гарантират спазването на чл. 26, ал. 1 от 
Конституцията – гражданите на Република 
България, където и да се намират, имат 
всички права и задължения по Конститу­
цията. Гласуването с преференции, каквото 
Изборният кодекс предвижда в страната, на 
практика не е възможно да се осъществява 
извън страната, след като кодексът, както и 
законодателството преди него не предвижда 
там да се образуват отделни изборни райони. 
Липсата на отделни изборни райони извън 
страната обаче не се оспорва.
Не се оспорва и уредбата в кодекса за това 
как се материализират подадените извън стра­
ната гласове – съгл. чл. 251, ал. 1 ИК общият 
брой мандати за всяка партия и коалиция се 
определя от ЦИК въз основа на подадените 
гласове в страната и извън страната по ме­
тода на Хеър-Нимайер съгласно методиката 
по чл. 26, ал. 1, т. 7. По тълкувателен път 
Конституционният съд прави извода, че пъ­
тят на тези гласове е дотук – само в общата 
сума гласове, подадени за конкретна партия 
и коалиция. Във връзка с това съдът отново 
констатира неудовлетворителното положение 
в действащото изборно законодателство, че 
принципът за превръщането на избирател­
ските гласове в мандати не е в закона, а в 
методика извън него. 
По изложените съображения Конституци­
онният съд счита, че уредбата в чл. 44, ал. 2, 
чл. 74, ал. 4, т. 1 и 2 и чл. 166, ал. 5 и 6 ИК 
не нарушава Конституцията. Уредбата не е 
в несъответствие с чл. 3 от Допълнителния 
протокол към КЗПЧОС, който изисква съз­
даване на условия за свободното изразяване 
мнението на народа при избори за законода­
телно тяло, както и с чл. 2, 7, чл. 21, ал. 3 от 
Всеобщата декларация за правата на човека 
и чл. 25 МПГПП.
VI
Член 78 и чл. 79 ИК
Оспорва се фигурата на безлихвения де­
позит, т.е. законово определената сума пари, 
която се внася по сметка в Българската народна 
банка от политически партии и инициативни 
комитети за участие във всеки от трите вида 
избори – за президент и вицепрезидент на Ре­
публика България, за народни представители 
и за членове на ЕП от Република България 
(чл. 78 ИК). Размерът по ИК е 10 000 лв. за 
всяко участие и подлежи на възстановяване 
при определени в закона условия (чл. 79). В 
искането се твърди, че въпросната уредба 
означава плащане на парична вноска за учас­
тие в парламентарни и президентски избори, 
каквато не е предвидена в Конституцията, и 
по същество представлява имуществен ценз 
за партиите, коалициите и самите кандидати, 
а при определени условия се стига до конфис­
кация на тези средства. Затова се поддържа, 
че уредбата е дискриминационна, тъй като 
нарушава принципа за равенство пред закона 
(чл. 6, ал. 2 от Конституцията), за равното 
избирателно право (чл. 10 от Конституция­
та) и политическия плурализъм (чл. 11 от 
Конституцията).
Искането се подкрепя от Висшия адвокат­
ски съвет и Български адвокати за правата на 
човека. За частична противоконституционност 
се пледира от Института за модерна полити­
ка. Другите страни, представили становища, 
считат оплакването за неоснователно.
Искането е основателно частично.
Изискването за изборен депозит не присъст­
ва на конституционно ниво. Организацията и 
редът за произвеждане на избори се определят 
със закон (чл. 42, ал. 2 от Конституцията). При 
действието на Конституцията на Република 
България изискването за внасяне на безлихвен 
депозит присъства в българското изборно за­
конодателство още от 1996 г. насам за участие 
в президентски избори, а за парламентарни 
избори – от 2005 г. насам. 
Съдът държи да отбележи, че конституцион­
ната забрана (чл. 6, ал. 2 от Конституцията) за 
неравно третиране по признак „имуществено 
състояние“ се отнася до правата на физиче­
ските лица. Конституционната норма на чл. 10 
също засяга правата на физически лица – да 
избират и да бъдат избирани. А адресатите 
на чл. 78 и 79 ИК са политически партии 
и инициативни комитети и те не попадат в 
кръга от лица, обхванати от конституционната 
забрана по чл. 6, ал. 2. Поставен в рамката 
на цялостната уредба на кодекса, сравнен с 
лимита на средствата, предвидени за разход­
ване за предизборна кампания (чл. 155 ИК), 
размерът на безлихвения депозит се равнява 
на средствата, определени като лимит на 
отделно дарение за политическа партия, ко­
алиция от партии или инициативен комитет 
(чл. 151, ал. 1 и 2 ИК). Съдът преценява, че