Държавен вестник, бр. 19, 2009 г., стр. 8

С Т Р .  8
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  19
(2) Актовете се съставят, ако в срока по чл. 11,
ал. 3 не бъдат изпълнени предписанията на
длъжностните лица по чл. 10.
(3) Наказателните постановления се изда-
ват от министъра на държавната администра-
ция и административната реформа или от ов-
ластено от него длъжностно лице.
Чл. 17. (1) Установяването на нарушенията
по този закон, издаването, обжалването и из-
пълнението на наказателните постановления се
извършват по реда на Закона за администра-
тивните нарушения и наказания.
(2) Наказателните постановления, с които е
наложена глоба до 100 лв., не подлежат на об-
жалване.
Допълнителна  разпоредба
§ 1. По смисъла на този закон:
1. “Географско име” е име на географски
обект.
2. “Географски обект” са: реки, притоци, мо-
рета, океани, планини, части от планини, била,
върхове, долини, котловини, плата, могили и язо-
вири, мини, градове, села и вилни селища, курор-
ти, курортни селища, курортни комплекси, раз-
лични обекти в населените места, включително
паркове, градини, сгради, паметници на култура-
та, квартали, жилищни комплекси и други.
3. “Културни реалии” са обекти от традици-
онната материална култура, свързани с различ-
ни сфери на личния и обществения живот като:
дом и семейство, храни, напитки и облекло,
включително традиционни носии, обществени
места и средища за социален живот и други.
Заключителни разпоредби
§ 2. В Закона за геодезията и картографията
(обн., ДВ, бр. 29 от 2006 г.; изм., бр. 57 и 109 от
2007 г. и бр. 36 от 2008 г.) в чл. 19 се създава ал. 5:
“(5) Актовете на министъра на регионално-
то развитие и благоустройството по ал. 1, т. 4 са
задължителни при изпълнението на дейности-
те в областта на геодезията и картографията,
осъществявани от органите на изпълнителната
власт, органите на местното самоуправление и
от юридическите и физическите лица.”
§ 3. Регистрираните до влизането в сила на
закона търговски марки, географски означения
и наименования на юридическите лица, транс-
литерирани в отклонение от нормите на този
закон, могат да бъдат приведени в съответст-
вие с неговите изисквания.
Законът е приет от 40-то Народно събрание
на 27 февруари 2009 г. и е подпечатан с офици-
алния печат на Народното събрание.
Председател на Народното събрание:
Георги Пирински
3526
УКАЗ № 61
На основание чл. 98, т. 4 от Конституцията
на Република България
П О С Т А Н О В Я В А М :
Да се обнародва в “Държавен вестник” За-
конът за културното наследство, приет от ХL
Народно събрание на 26 февруари 2009 г.
Издаден в София на 11 март 2009 г.
Президент на републиката: Георги Първанов
Подпечатан с държавния печат.
Министър на правосъдието: Миглена Тачева
ЗАКОН
за културното наследство
Г л а в а  п ъ р в а
ОБЩИ ПОЛОЖЕНИЯ
Чл. 1. (1) Този закон урежда опазването и
закрилата на културното наследство на Репуб-
лика България.
(2) Държавата осигурява закрилата на кул-
турното наследство независимо от местонахож-
дението му.
Чл. 2. (1) Културното наследство обхваща не-
материалното и материалното недвижимо и
движимо наследство като съвкупност от кул-
турни ценности, които са носители на истори-
ческа памет, национална идентичност и имат
научна или културна стойност.
(2) Културните ценности са обществено дос-
тояние и се ползват със закрила от държавни и
общински органи в интерес на гражданите на
Република България.
(3) Културните ценности могат да бъдат
публична и частна собственост. Те могат да
принадлежат на държавата, общините, на Бъл-
гарската православна църква и другите регист-
рирани вероизповедания, както и на физически
и юридически лица.
Чл. 3. (1) Този закон има за цел да създаде
условия за опазване и закрила на културното
наследство, устойчиво развитие на политиката
по опазването му и да гарантира равен достъп
на гражданите до културните ценности при спаз-
ване на следните принципи:
1. равнопоставеност на различните видове
културно наследство при осъществяване на
неговата закрила;
2. децентрализация на управлението и фи-
нансирането на дейностите по опазване на кул-
турното наследство;
3. публичност и прозрачност при управлени-
ето на дейностите по опазване на културното
наследство.
(2) Правото на достъп до културното нас-
ледство е възможност да се ползват културните
ценности, като се осигури физически или инте-
лектуален достъп до тях, без да се увреждат или
подлагат на риск.