Държавен вестник, бр. 111, 2025 г., стр. 37

БРОЙ  111	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  37   
1.3.4. мултидисциплинарен подход; 
1.3.5. системен подход; 
1.3.6. интегрален подход; 
1.3.7. базиране на решенията в терапевтич­
ния процес на най-добрите налични научни 
доказателства и клинични практики; 
1.3.8. отчетност и оценка на ефективността 
на лечебните програми; 
1.3.9. спазване на всички етични принципи 
и правила на добра медицинска практика. 
1.4. Индикации за лечение с опиеви аго­
нисти и агонист-антагонисти: 
1.4.1. В лечебните програми могат да бъдат 
включвани лица, които отговарят най-малко 
на следните условия: 
1.4.1.1. доказана зависимост към опиеви 
агонисти и/или агонист-антагонисти съгласно 
критериите на Международната класификация 
на болестите – 10; 
1.4.1.2. навършени 18 години, а за лечение 
с бупренорфин хидрохлорид и бупренорфин/
налоксон (субоксон) – навършени 16 години; 
1.4.1.3. история на редовна употреба на 
опиати с давност минимум една година. 
1.4.2. Препоръчително е при включване в 
поддържащо лечение лицето да е преминало 
през лечение, ориентирано към въздържание 
от употребата на наркотични вещества. Из­
ключение се допуска за лица от затворени 
общности с повишена болестност и заболе­
ваемост от ХИВ/СПИН. 
1.4.3. Случаите на лица, зависими от нарко­
тични вещества, които не отговарят на посоче­
ните критерии, се разглеждат и разрешават от 
Експертния съвет по лечение на зависимости 
към министъра на здравеопазването. 
1.4.4. В лечебните програми с приоритет се 
приемат лица, при които са налице някои от 
следните медицински показания: бременност, 
заразяване с вируса на СПИН, заболяване от 
хепатит В и/или С. В случаите на бременност 
или заразяване с вируса на ХИВ се осигурява 
незабавен прием, без да се чака установеният 
в програмата ред. 
1.4.5. Диагностичната оценка и преценката 
на целесъобразността за включване в такива 
програми се извършва от лекар психиатър. За 
приема на всеки пациент се изготвя протокол. 
1.5. Контраиндикации за лечение. Включ­
ването в лечебни програми не е подходящо 
за лица, които: 
1.5.1. не отговарят на критериите за опи­
оидна зависимост по МКБ-10; 
1.5.2. не приемат правилата на лечебните 
програми; 
1.5.3. не са в състояние да дадат информи­
рано съгласие; 
1.5.4. пациенти, които са показали чувстви­
телност/алергични реакции към предлагания 
лекарствен продукт. 
1.6. Детоксикация с опиеви агонисти или 
агонист-антагонисти. 
1.6.1. Лечението на абстинентното състоя­
ние представлява лечение с опиеви агонисти 
и агонист-антагонисти в намаляващи дози 
за облекчаване на физиологичните и пси­
хологичните симптоми на абстиненция и е 
метод за преход на пациента към последващо 
лечение или живот без вещества след периода 
на лечение. 
1.6.2. Според нейната продължителност де­
токсикацията се разделя на: краткосрочна – до 
1 месец, и дългосрочна – с продължителност 
до 6 месеца. 
1.6.3. Средство на избор за лечение на 
абстинентното състояние е метадонът. Освен 
него за краткосрочна детоксикация може да 
се използва бупренорфин и комбинираният 
препарат субоксон, съдържащ бупренорфин 
и налоксон. Морфин сулфат пентахидрат не 
е подходящ за детоксикация поради липсата 
на таблетарни лекарствени форми със съдър­
жание под 120 мг. 
1.6.4. Краткосрочната детоксикация с ме­
тадон, извършвана в извънболнични условия, 
изисква активно и ежедневно наблюдение на 
пациента. През първия ден лекарственият 
продукт обикновено се назначава в два при­
ема по 20 мг. Пациенти, които се нуждаят 
от по-висока доза метадон за повлияване на 
абстинентните симптоми, могат да получат 
до 60 мг през втория ден – фракционирано. 
От третия ден нататък дозата се намалява 
постепенно с 5 – 10 мг на всеки 2 – 3 дни. 
1.6.5. Краткосрочната детоксикация с бупре­
норфин хидрохлорид трябва да започне след 
появата на обективни симптоми на опиева 
абстиненция (8 – 12 часа след последната упо­
треба на хероин и 24 – 36 часа след употреба 
на метадон). През първия ден се назначават 
2 – 4 мг бупренорфин (сублингвално). Паци­
ентът се наблюдава активно и ако са налице 
обективни абстинентни симптоми се дават 
още 4 мг бупренорфин – до 8 мг за деня. На 
втория ден, ако абстинентната симптоматика 
персистира, се дават още 4 мг. Общата доза 
бупренорфин, дадена през първия (или вто­
рия) ден, представлява стабилизационната 
доза – нормално тя е в рамките на 8 – 12 мг 
(до 16 мг) дневно. При наличие на обективни 
абстинентни симптоми или оплаквания при 
доза от 16 мг се разглежда необходимостта 
от прилагането на дългосрочна детоксикация 
с метадон или поддържане. 
1.6.6. От третия до петия ден стабилиза­
ционната доза бупренорфин се дава еднократ­
но дневно. През следващите дни дозата на 
бупренорфина се намалява с 2 мг на всеки 
2 – 3 дни до пълното му отнемане. 
1.7. Етапи и фази на лечението с опиеви 
агонисти и агонист-антагонисти. 
Разделянето на лечението на етапи и 
съответни фази отразява спецификата и пос­
ледователността на необходимите в хода на 
лечебния процес медицински, психологични 
и психосоциални интервенции. Базира се на