Държавен вестник, бр. 57, 2017 г., стр. 9

БРОЙ  57	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  9  
дали са съществени, или несъществени, дали 
противоречат на Конституцията и закона, или 
само на Правилника за организацията и дей­
ността на Народното събрание и приетите ad 
hoc правила за конкретния избор.
Както беше посочено по-горе, оспорената 
норма е в състояние на практика да санира 
и актове, които са постановени от админи­
стративен орган с изцяло нелегитимен състав, 
като това важи дори и когато изборът на 
всички членове от неговия състав е извършен 
при липса на изискуемото от Конституцията 
парламентарно мнозинство за вземане на 
решение. Следователно в някои хипотези, 
за които нормата на чл. 5, ал. 4 ЗКФН е 
приложима, съображенията, свързани с не­
обходимостта от стабилност на актовете на 
КФН, са несъстоятелни и не се вместват в 
разбирането за съразмерност, въплътено в 
принципа на правовата държава по чл. 4, 
ал. 1 от Конституцията. 
С оглед на гореизложеното Конституцион­
ният съд намира, че оспорената разпоредба 
в действащата є редакция е несъвместима с 
чл. 120, ал. 2 във връзка с чл. 56 и чл. 4, ал. 1 
от Конституцията, поради което на основание 
чл. 149, ал. 1, т. 2 от Конституцията
Р Е Ш И :
Обявява за противоконституционна раз­
поредбата на чл. 5, ал. 4 от Закона за Коми­
сията за финансов надзор (обн., ДВ, бр. 8 от
28 януари 2003 г.; посл. изм. и доп., бр. 76 от 
30 септември 2016 г.).
Председател:
Борис Велчев
4959
Поначало ограничаването на едно основ­
но право, каквото е правото на защита, е 
допустимо, но само когато това се налага, 
за да бъдат охранени висши конституционни 
ценности. В обхвата на тези ценности могат да 
бъдат включени установяването на стабилна 
небанкова финансова система и запазването 
на доверието към овластените с надзорни 
функции специализирани държавни органи. В 
случая обаче ограничението е несъразмерно, 
защото е въведено всеобхватно, без нужната 
диференциация на нарушенията, поради което 
не може да намери оправдание в цел, насочена 
към „опазване на основите на конституционния 
ред или на други особено важни обществени 
интереси, като осигуряването на отбраната и 
сигурността на страната, както и осъществя­
ването на принципите и целите на нейната 
външна политика“ (вж. Тълкувателно решение 
№ 14 от 2014 г. по к.д. № 12/2014 г. на КС).
Законът не може да отива в нито една от 
двете крайности – както да постановява, че 
нарушението на правилата за избор на член 
на административен орган винаги опорочава 
неговите актове, така и че всяко нарушение, 
каквото и да е то, е ирелевантно за правната 
валидност на съответния акт. В една правова 
държава конкретната преценка за това, дали 
и в каква степен порокът в избора на член на 
колективен орган се отразява на издадения от 
него акт, може да се прави само от съда. По­
ради това оспорената разпоредба, доколкото в 
посочената насока изключва възможността за 
съдебна преценка, противоречи на чл. 4, ал. 1 
от Конституцията.
Действително чл. 120, ал. 2 от Конститу­
цията предвижда възможност определени със 
закон административни актове да не подлежат 
на съдебен контрол. Разпоредбата е предмет 
на Тълкувателно решение № 4 от 2014 г. по 
к.д. № 12/2014 г. на КС, в чиито диспозитив 
(точка 2) изрично е прието, че въвеждането 
на необжалваемост не може да е съчетано с 
отпадане на правото на засегнатите лица да се 
позовават пред съда на нищожността на адми­
нистративния акт. В случая с чл. 5, ал. 4 ЗКФН 
съдебният контрол не е изрично изключен, 
но на практика е обезсмислен, защото съдът 
е лишен от възможността да преценява дали 
порокът в избора на член на колективния орган 
се е отразил на валидността на издадения от 
него акт. Поради това Конституционният съд 
счита, че оспорената разпоредба противоречи 
на чл. 120, ал. 2 от Конституцията. 
Предпоставките за избираемост, съответно и 
за несъвместимост, по отношение на членовете 
на КФН са уредени в чл. 4 ЗКФН. По силата 
на чл. 5 ЗКФН изборът се извършва от Народ­
ното събрание. С подложената на проверка за 
конституционност разпоредба законодателният 
орган не само допуска сам да наруши прави­
лата на избора, но игнорира собствените си 
правонарушения, без да прави разграничение 
МИНИСТЕРСТВА 
И ДРУГИ ВЕДОМСТВА
МИНИСТЕРСТВО
НА ОБРАЗОВАНИЕТО И НАУКАТА
ПРАВИЛНИК
за устройството и дейността на Центъра 
за информационно осигуряване на обра­
зованието
Раздел I
Общи положения
Чл. 1. С този правилник се уреждат устрой­
ството, функциите и организацията на дейността 
на Центъра за информационно осигуряване на 
образованието (ЦИОО), наричан за краткост 
„центъра“.
Чл. 2. (1) Центърът е специализирано об­
служващо звено по смисъла на чл. 50, ал. 1, т. 1 
и 2 от Закона за предучилищното и училищ­