Държавен вестник, бр. 11, 2013 г., стр. 170

СТР.  170	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  11
обработва по специален начин, за да се унищожат причинителите на най-често срещаните вирусни инфекции, 
пренасящи се с кръвни продукти: хепатит В, хепатит С и СПИН. Някои от лечебните продукти са получени 
по модерни технологии не от човешка плазма, а чрез генно-инженерни методи. Те не носят риск от предаване 
на кръвни инфекции, но цената им е изключително висока.
Дозата и ритъмът на приложение на препаратите зависят от тежестта на кръвоизлива и вида на хемофи-
лията.
При изразена анемия може да се наложи кръвопреливане.
Възможни усложнения от провежданото лечение:
Инхибитори срещу факторите на кръвосъсирването. При многократни преливания при част от пациентите 
се изработват антитела, които неутрализират действието на прилаганите препрати и лечебен ефект от тях не 
се постига. 
Хронични хепатити и СПИН поради заразяване с вирусите на хепатит С, хепатит В и СПИН. Това е 
последствие от приложението на препарати, които не са преминали вирусна инактивация, каквито у нас от 
1996 г. не се използват.
АВТОИМУННАТА ТРОМБОЦИТОПЕНИЧНА ПУРПУРА е придобито заболяване, при което имунната 
система на организма разпознава собствените кръвни плочици (тромбоцити) като чужди частици, произвеж-
да срущу тях антитела и ги разрушава. Техният брой намалява и това довежда до получаване на кръвоизливи 
при минимални травми или дори без причина. Кръвоизливи може да има по кожата, от лигавиците, от носа, 
от венците, вътрешни кръвоизливи от стомоха, червата, обилна менструация или извън-менструално кървене, 
тоест кръвоизливи с всички възможни локализации.
При децата заболяванета се развива остро. Често има връзка с вирусни инфекции, имунизации. След 
средно 6 месеца заболяването отзвучава в преобладаващата част от пациентите.При възрастните заболява-
нето започва постепенно и неусетно. Протича хронично и спонтанно излекуване се наблюдава много рядко.
Какви методи и процедури са необходими за поставяне на диагнозата автимунна тромбоцитопенична 
пурпура:
Диагнозата се поставя след поредица от изследвания: изследване на кръв от вената и от пръста, изследва-
не на костния мозък, изследване на преживяемостта и мястото на разрушаване на тромбоцитите, изследване 
за наличие на антитела срещу тромбоцитите. Необходимо е да бъдете изследван/а и за някои вирусни забо-
лявания, които понякога причиняват намаляване на тромбоцитите. Това са хепатит C, хепатит B и СПИН.
Какво представлява стерналната пункция и как се извършва тя?
Вие лягате по гръб на лекарска кушетка. Лекарят почиства със спирт и йод областта на стерналната кост, 
където ще извърши пункцията. След това поставя местна упойка точно в зоната, най-удобна за пунктиране. 
След няколко минути усещате изтръпване в мястото на упойката. Със специална, стернална игла лекарят 
убожда Вашата гръдна кост и изтегля няколко милилитра костен мозък. След това изважда иглата, почиства 
отново със спирт мястото и поставя стерилен тампон (цитопласт). Изтегленият костен мозък се разстила вър-
ху специални предметни стъкла и се оцветява, изследва се под микроскоп, като по този начин се установява 
дали има друго заболяване на костния мозък, което причинява тромбоцитопенията.
Друго важно изследване е преживяемостта и мястото на разрушаване на тромбоцитите. състои се във 
венозно инжектиране на малко количество тромбоцити, маркирани с изотоп в безопасна за човека доза. със 
специален апарат се проследява активността на изотопа в същия ден и спадането му в следващите дни, както 
и мястото, където той се натрупва. това отразява продължителността на живота на тромбоцитите и показва 
мястото, където те се разрушават от антителата.
Останалите изследвания се извършват с венозна кръв.
Как се лекува автоимунната тромбоцитопенична пурпура?
Лечението на заболяването цели да потисне образуването на антитела и разрушаването на тромбоцитите 
да се прекрати. Това става с приложението на кортикостероидни лекарства. Това са хормони, които нормално 
се образуват в организма, но с лечебна цел се прилагат в много по-високи дози. С това лечение до 50% от 
пациентите постигат трайно излекуване.
При недостатъчен резултат от лечението се налага оперативно да се отстрани слезката (далака) – ос-
новното място, където си произвеждат антителата и в преобладаващия брой случаи и основното място на 
разрушаване на тромбоцитите. Около 66% от пациентите след операцията постигат устойчиво подобрение 
на заболяването.
Ако и този подход не доведе до необходимия резултат се пристъпва към повторен опит с кортикосте-
роиди. При неуспех се прилагат алтернативни средства: даназол, анти D – имуноглобулини, поддържаща 
доза кортикостероиди, ако тя не е твърде висока, венозни имуноглобулини. Следваща група алтернативни 
средства са: винка-алкалоиди, циклофосфамид, имуран. Това са медикаменти с много странични действия и 
приложението им трябва да бъде добре преценено от лекуващия лекар. 
Какви рискове крие лечението?
Кортикостероидите имат поредица от странични действия, поради което по време на лечението е необ-
ходим стриктен контрол от лекуващия лекар. Между тях са: увеличение на телесната маса, образуване на 
стрии по кожата, остеопороза, диабет, увреждане на стомашната лигавица, артериална хипертония, инфек-
ции, психични разстройства.
Преливането на кръв и кръвни продукти крие известни рискове за предаване на хепатит В, хепатит С, 
СПИН и някои други вирусни инфекции. В нашата страна се взимат всички предохранителни мерки срещу 
това, както се практикува във всички Европейски страни. В така-наречения прозоречен период, обаче, ин-
фекцията не може да бъде открита с използваните тестове.
Какъв режим трябва да спазва пациента?
С оглед намаляване риска за мозъчен или друг кръвоизлив пациентът трябва да спазва следните предо-
хранителни мерки:
– да не взима аспирин дори в минимална доза;
– да не извършва тежък физически труд;
– да не се излага на слънце без шапка;
– да се пази от травми.
АПЛАСТИЧНАТА АНЕМИЯ е рядко кръвно заболяване, при което костният мозък е значително намален 
по количество и функциите му са съществено увредени. Причините за това са разнообразни и не винаги 
могат да се посочат определено при всеки пациент: лечение с противоракови медикаменти, лъчелечение,