Държавен вестник, бр. 1, 2014 г., стр. 32

СТР.  32	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  1
3. Няма тълкувателен интерес и от даде-
ното тълкуване в т. 3 на решението поради 
яснотата на тълкуваната разпоредба. Според 
чл. 151, ал. 2 от Конституцията решенията на 
Конституционния съд влизат в сила три дни 
след обнародването им в „Държавен вестник“ 
и от този момент актът, обявен за противо-
конституционен, не се прилага, т.е. те имат 
действие занапред. Като вид такова решение 
това по чл. 72, ал. 1, т. 3 от Конституцията 
има също действие занапред с особеността, 
предвидена в чл. 14, ал. 4 от Закона за Кон-
ституционен съд, че то влиза в сила от датата 
на постановяването му. Същото се отнася до 
решенията на Народното събрание по чл. 72, 
ал. 2 във връзка с ал. 1, т. 1 и 2 от Конститу-
цията, които имат значението на администра-
тивни управленски актове и влизат в сила от 
момента на постановяването си, като имат 
действие занапред.
Както в питането, така и съответно в тъл-
кувателния отговор, който е предизвестен, 
защото тълкува ясна и непротиворечива кон-
ституционна разпоредба, не се прави разгра-
ничение между настъпване на последиците от 
неизбираемостта, респ. от несъвместимостта, 
а именно прекратяване на пълномощията на 
народния представител, което е с действие 
за в бъдеще, от нейното възникване като 
основание за това прекратяване, при което 
съдът следва да изследва факти и свързани с 
тях правоотношения към минал момент. Този 
въпрос е заобиколен и в съобразителната част 
на мотивите. Извън предмета на обсъждането 
са такива съществени въпроси като този, дали 
неизбираемостта и несъвместимостта, веднъж 
възникнали, са неотстраними в последващия 
период от време извън хипотезата на пред-
срочно прекратяване на пълномощията на 
народния представител, или такова послед-
ващо поправяне е възможно със запазване на 
положението на народен представител.
4. Липсва тълкувателен интерес и от от-
говора на питането по т. 4, тъй като то е 
производно от разрешението по т. 3 – щом 
като решението на Народното събрание по 
т. 1 и 2 и това на Конституционния съд по 
т. 3 на ал. 1 на чл. 72 от Конституцията имат 
действие занапред, до постановяването на 
тези решения народният представител запазва 
своя статус.
В заключение трябва да отбележим, че 
коментираната тълкувателна дейност е за-
вършила с безполезен тълкувателен резул-
тат. Това има своето обяснение в спорното 
решение по казуса „Пеевски“, конкретен 
повод за исканото тълкуване, което по тази 
причина е безплодно, защото разглежда и 
разрешава мними, а не реални проблеми на 
конституционното правосъдие по чл. 72 от 
Конституцията. Разбира се, отговорността 
за това е споделена между вносителя на ис-
кането с формулираните в него питания по 
приложението на този текст и мнозинството 
на съдиите, които гласуваха за неговата до-
пустимост. В резултат се е получило излишно 
тълкуване, което не само с нищо не допринася 
за разбирането и прилагането на тълкувания 
текст, но може да има и вредни последици в 
бъдеще, доколкото завоалира и не обсъжда 
автентичните въпроси на правоприлагането 
по чл. 72 от Конституцията. 
Конституционен съдия: 
Благовест Пунев
На конституционния съдия Кети Маркова
Подписах решението по пункт 2 от дис-
позитива с особено мнение, тъй като не съм 
съгласна с тълкуването по приложението на 
чл. 72, ал. 2 във връзка с основанията по чл. 72, 
ал. 1, т. 1 – 3 от Конституцията, възприето от 
мнозинството съдии.
Считам, че в тази си част взетото реше-
ние не обективира упражняване на тълку-
вателното правомощие на Конституционния 
съд по чл. 149, ал. 1, т. 1 от Конституцията, 
защото задължително тълкуване на кон-
ституционна норма или на система от та-
кива, с иманентно присъщата му всеобща 
и неподлежаща на корекция задължителна 
сила, в действителност няма. Отговорът на 
отправеното тълкувателно питане не показва 
тълкувателен принос, доколкото се изчерпва 
с буквалното словесно възпроизвеждане на 
текстовете на чл. 72, ал. 1, т. 1 – 2 и ал. 2 от 
Конституцията в диспозитива на решението, а 
възможността Конституционният съд да бъде 
сезиран с правен спор по чл. 72, ал. 1, т. 3 от 
Конституцията е ограничена единствено до 
хипотезата на неизбираемост (неясно остава 
защо несъвместимостта изобщо не се обсъжда 
като основание).
Процесуалните аспекти на проблема за 
предсрочното прекратяване пълномощията 
на отделен народен представител са решени 
изцяло на конституционно ниво, и то в пълно-
та, с изричната разпоредба на чл. 72, ал. 2 от 
Основния закон. Цитираната норма установява 
компетентността на органите, в чиито право-
мощия е да изпълнят изискуемата процедура, 
респ. да постановят и съответните актове, в 
зависимост от конкретното материалноправно 
основание. В този смисъл не виждам в по-
сочената си част решението по същество да 
съдържа изискуемото задължително тълкуване 
на Конституцията, и то според стандартите, в 
смисъла и с реквизитите, вложени от консти-
туционния законодател, при регламентиране 
правомощието на Конституционния съд по 
чл. 149, ал. 1, т. 1 от Конституцията, възпри-
ети и в правната доктрина и конституцион-
ната практика. В случая съдът не създава