Държавен вестник, бр. 105, 2004 г., стр. 29

Б Р О Й  105
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  29
в) терминът “България” означава Република
България, а когато е употребен в географски
смисъл, означава територията и териториалното
море, върху която тя упражнява своя държавен
суверенитет, а така също континенталния шелф
и изключителната икономическа зона, върху
които тя упражнява суверенни права и юрисдик-
ция в съответствие с международното право;
г) терминът “лице” означава физическо лице,
дружество или всяко друго сдружение от лица;
д) терминът “дружество” означава всяко
юридическо лице или общност, която се трети-
ра като юридическо лице за целите на данъчно-
то облагане;
е) термините “предприятие на едната догова-
ряща държава” и “предприятие на другата дого-
варяща държава” означават съответно предпри-
ятие, ръководено от местно лице на едната дого-
варяща държава, и предприятие, ръководено от
местно лице на другата договаряща държава;
ж) терминът “национално лице” означава:
i) всяко физическо лице, притежаващо
гражданството на една от договарящи-
те държави;
ii) всяко юридическо лице, гражданско
дружество или асоциация, чието прав-
но положение се определя от действа-
щото законодателство на всяка от
договарящите държави;
з) терминът “международен транспорт” оз-
начава всеки превоз с кораб, самолет, железо-
пътно или шосейно транспортно средство, из-
вършван от предприятие на едната договаряща
държава, освен когато корабът, самолетът, же-
лезопътното или шосейното транспортно сред-
ство се експлоатира изключително между мес-
та в другата договаряща държава;
и) терминът “компетентен орган” означава:
i) по отношение на Узбекистан—Пред-
седателя на Държавния данъчен ко-
митет или негов упълномощен пред-
ставител;
ii) по отношение на България—министъ-
ра на финансите или негов упълномо-
щен представител.
2. При прилагането на спогодбата от едната
договаряща държава всеки термин, който не е
изрично определен, ще има значението, което
към този момент му придава законодателство-
то на тази договаряща държава по отношение
на данъците, обхванати от спогодбата, освен ако
от контекста не се налага друго. Всяко значе-
ние, определено съгласно приложимото данъч-
но законодателство на тази държава, има пре-
димство по отношение на значението, опреде-
лено в други закони на тази държава.
Член 4
Местно лице
1. За целите на тази спогодба терминът “мест-
но лице на едната договаряща държава” озна-
чава всяко лице, което съгласно законодател-
ството на тази държава подлежи на данъчно
облагане в нея поради неговото местожителст-
во, местопребиваване, място на управление,
място на регистрация на юридическо лице или
всеки друг критерий от подобно естество. Но
този термин не включва лице, което подлежи
на данъчно облагане в тази държава само по
отношение на доходи от източници в тази дър-
жава или имущество, намиращо се там.
2. Когато в съответствие с разпоредбите на
ал. 1 на този член физическо лице е местно лице
и на двете договарящи държави, тогава негово-
то положение се определя, както следва:
а) то се счита за местно лице само на държа-
вата, в която разполага с постоянно жилище; ако
то разполага с постоянно жилище в двете държа-
ви, то се счита за местно лице само на държавата,
с която има най-тесни лични и икономически
връзки (център на жизнени интереси);
б) ако държавата, в която се намира центъ-
рът на жизнените му интереси, не може да бъде
определена или ако то не разполага с постоян-
но жилище в нито една държава, то се счита за
местно лице само на държавата, в която оби-
чайно пребивава;
в) ако то обичайно пребивава в двете държа-
ви или в нито една от тях, то се счита за местно
лице само на държавата, на която е гражданин;
г) ако то е гражданин и на двете държави
или на нито една от тях, компетентните органи
на договарящите държави ще решат въпроса
чрез взаимно споразумение.
3. Когато съгласно разпоредбите на ал. 1 на
този член лице, което не е физическо лице, е
местно лице на двете договарящи държави, то
се счита за местно лице само на държавата, съг-
ласно законодателството на която е учредено.
Член 5
Място на стопанска дейност
1. За целите на тази спогодба терминът “мяс-
то на стопанска дейност” означава определено
място на дейност, чрез което едно предприятие
извършва цялостно или частично стопанската
си дейност. 
2. Терминът “място на стопанска дейност”
включва по-специално:
а) място на управление;
б) клон;
в) офис;
г) фабрика;
д) работилница; и
е) мина, нефтен или газов кладенец, кариера
или всяко друго място на добиване на природни
богатства.
3. Терминът “място на стопанска дейност”
включва също така:
а) строителна площадка, строителен или
монтажен обект или надзорна дейност, свърза-
на с тях, но само ако такава площадка, обект
или дейност продължават за период, надвиша-
ващ 12 месеца;
б) предоставянето на услуги, включително
консултантски услуги, от предприятие на едната
договаряща държава чрез служители или друг