Държавен вестник, бр. 81, 2010 г., стр. 16

СТР.  16	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  81
ал. 6 от Конституцията. Конституционният съд 
обаче не е сезиран с тези въпроси. Колкото 
до чл. 34 ЗРАСРБ Конституционният съд не 
се произнася по въпроса за съответствието 
на правила на един закон с друг закон.
15. Народните представители настояват да 
се обяви за противоконституционен и чл. 35, 
ал. 1, т. 2 ЗРАСРБ. Този текст въвежда специ­
ално основание за освобождаване от акаде­
мична длъжност на лице, което е защитило 
дисертационен труд или е било избрано на 
академична длъжност в процедура, в която 
„член на жури или факултетен съвет/научен 
съвет е дал становище, вследствие на извър­
шено престъпление, установено с влязла в 
сила присъда“. Редакцията на текста не е пре­
цизна, но все пак става ясна идеята, която е 
вложена в нея. По-специално тя въвежда като 
основание възможността лице, което е заело 
академична длъжност, да бъде освободено 
от нея, т. е. да бъде прекратено трудовото 
му отношение, заради престъпление, което е 
извършено от другиго. Основен принцип на 
българското право е, че отговорността е лична. 
Недопустимо е някой да бъде санкциониран 
за чуждо виновно поведение. Българската 
правна система допуска отговорност за вре­
ди за чуждо виновно поведение, но само по 
изключение и то с оглед призната от правото 
необходимост да се поправят причинени вреди. 
Така или иначе става въпрос за изключение 
от правилото за личната отговорност, което 
се налага предвид съобразяването с основни 
начала на определен правен отрасъл. Няма 
причини атакуваният текст да се оправдава 
с модела на изключението от правилото, при 
това изведено от контекста на логиката, която 
го налага, и без да са налице условията, с 
които правилото се свързва, и по този начин 
да го пренася към съвсем друга категория 
случаи. В правовата държава се отговаря за 
лично виновно поведение и е недопустимо да 
се санкционира някой заради чужда вина. Ето 
защо чл. 35, ал. 1, т. 2 ЗРНСРБ, която влиза в 
противоречие с чл. 4, ал. 1 от Конституцията, 
трябва да бъде обявена за противоконститу­
ционна. 
16. Народните представители посочват в 
искането си, че чл. 35, ал. 4 ЗРАСРБ е про­
тивоконституционна по същите съображения, 
които те излагат по отношение на чл. 34, ал. 5 
ЗРАСРБ – изключването на съдебния контрол. 
Член 35, ал. 4 гласи: „Министърът на образо­
ванието, младежта и науката или засегнатата 
страна имат право да обжалва отнемането 
пред Арбитражния съвет в 30-дневен срок. 
Той се произнася с окончателно решение в 
едномесечен срок.“ Народните представители 
са изложили доводи, които се отнасят само 
до второто изречение, доколкото то изразява 
същата идея, както и чл. 34, ал. 5 ЗРАСРБ, 
но предмет на искането е установяване на 
противоконституционност на целия текст. 
Според Конституционния съд искането за 
установяване на противоконституционност на 
първото изречение на текста е неоснователно. 
Като допуска министърът на образованието, 
младежта и науката да обжалва заповед на 
ректор на висше училище или на ръководител 
на научна организация, с която се отнема 
научна степен или освобождава от длъжност 
член на жури, текстът всъщност признава 
правото на контрол на държавата върху 
дейността на висшите училища и научните 
организации. Второто изречение на чл. 35, 
ал. 4 ЗРАСРБ обаче влиза в противоречие с 
Конституцията поради същите съображения, 
които са изложени във връзка с чл. 34, ал. 5 
ЗРАСРБ. 
17. Народните представители твърдят, че 
също и § 3 ЗРАСРБ е противоконституцио­
нен. Според него самостоятелните колежи не 
могат да провеждат процедури за заемане на 
академични длъжности, а те се извършват от 
висшите училища или научните организации, 
които извършват обучение в същата област 
на обучение въз основа на договор. Както 
се посочва в искането, текстът противоречи 
на чл. 53 от Конституцията, предвид обсто­
ятелството, че смесва публичния и частния 
интерес на висшите училища. Очевидно по 
смисъла на закона самостоятелните колежи 
са висши училища, след като в тях се заемат 
академични длъжности. Няма основание да 
се ограничава тяхната академична автоно­
мия, която Конституцията предоставя на 
висшите училища (чл. 53, ал. 4). Колкото до 
съображението, че така се създава конфликт 
на интереси, това е проблем, който законо­
дателят следва да прецени как да отстрани, 
към който конституционният контрол няма 
пряко отношение.
18. Народните представители твърдят, че 
§ 7 ЗРАСРБ противоречи на един от същест­
вените елементи на принципа за правовата 
държава, а именно правната сигурност. 
Текстът предвижда, че научните звания на 
членовете на академичния състав, получени 
съгласно отменения Закон за научните степени 
и научните звания, се заменят с академични 
длъжности в съответното висше училище 
или научна организация и дава съответни 
указания. Проблемът според народните 
представители е, че разпоредбата накърнява 
правния статус на лица, които са придобили 
научното звание „старши асистент“, респ. 
„научен сътрудник ІІ ст.“ и „главен асистент“, 
респ. „научен сътрудник І ст.“, който не при­
тежава научната степен „доктор“. Освен това 
според тях подобни замени противоречат на 
правната сигурност.
Идеята на законодателя е да премахне съ­
ществувалото по отменения закон различие 
между „научно звание“ и „научна длъжност“ 
и да въведе ново понятие „академична длъж­
ност“, което да отговаря, както показва уред­