Държавен вестник, бр. 78, 2004 г., стр. 32

С Т Р .  32
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  78
—неефективни стратегии за справяне с проблем-
ни житейски ситуации чрез противопоставяне, дейс-
твия с насилие или злоупотреба с психоактивни ве-
щества;
—невъзможност за прогнозиране в перспектива,
няма планове за бъдещето; действия без обмисляне на
последиците; не може да използва собствения си опит
при решаване на проблемни ситуации.
Прилагат се и специализирани тестове за когнитив-
ни процеси и интелект, въпросници за агресивност,
импулсивност и гняв и проективни методики.
2.3. В зависимост от степента на риска психиатърът
извършва следното:
а) при висока степен на риск настанява пациента в
психиатричен стационар по спешност;
б) при средна степен на риск прави опит да склони
пациента да постъпи на лечение в стационар и ако не
успее—уведомява близките на пациента и съда (проку-
ратурата) за състоянието му с оглед необходимостта от
лечение;
в) при ниска степен на риск прави опит да склони
пациента да започне лечение (в стационар или амбула-
торно) и ако не успее—уведомява близките му за необ-
ходимостта от лечение.
2.4. При провеждане на лечение на пациент, наста-
нен със съдебно решение, психиатърът периодично пре-
освидетелства пациента и в зависимост от повлияване-
то на заболяването и на риска прави предложение за
продължаване на лечението при условия с повишена
сигурност (завишен риск), за продължаване на лечени-
ето при същите условия (неповлиян риск), за продъл-
жаване на лечението при намаляване на ограниченията
(редуциран риск) или за прекратяване на лечението
(преодолян риск), съобразно “Критерии за оценка на
риска при преосвидетелстване”.
3. Критерии за оценка на риска при преосвидетелс-
тване.
I. Болестни феномени, валидни към момента на
преосвидетелстването:
I.I. Свързани с психотични синдроми:
1. неблагоприятно протичане на болестта или вло-
шаване;
2. терапевтична резистентност;
3. агресивно или автоагресивно поведение на фона
на лечение;
4. психомоторна възбуда на фона на лечение;
5. обърканост на фона на лечение;
6. негативизъм на фона на лечение;
7. дисимулация на фона на лечение;
8. императивни халюцинации на фона на лечение;
9. налудни синдроми, владеещи поведението на фона
на лечение;
10. витална застрашеност на фона на лечение;
11. паратимия;
12. други интензивни психотични синдроми;
13. синдроми, владеещи поведението на пациента на
фона на лечение;
14. честа и бърза смяна на синдромите (изразена
динамика);
15. некритичност.
I.II. Свързани с личностова промяна:
1. импулсивност;
2. експлозивност;
3. агресивна зареденост;
4. паратимия;
5. етична деградация;
6. когнитивен дефицит.
II. Ситуативни личностово-поведенчески прояви в
периода на лечение и към момента на преосвидетелс-
тването:
1. спонтанно или провокирано агресивно поведение
на фона на лечение;
2. конфликтни взаимоотношения (персонал, паци-
енти, близки и др.);
3. отказ от провеждане на лечение;
4. негативизъм;
5. дисимулация;
6. некритичност;
7. нарушения на предписаните лечение и режим;
8. опасни намерения, планиране и/или прояви на
агресия и/или автоагресия;
9. опити или осъществени бягства от болницата.
III. Обстоятелства от биопатографията на пациента:
1. предходни криминални прояви;
2. предходни настанявания на принудително/задъл-
жително лечение;
3. фамилна анамнеза за агресивни и/или автоагре-
сивни модели;
4. криминално проявено семейство;
5. непълноценно семейство;
6. провокативна семейна среда;
7. затруднения в социалната адаптация, несвързани
със заболяването;
8. разрушаване на съществуващи в миналото взаи-
моотношения;
9. тежка преморбидна личностова патология;
10. мъжки пол;
11. склонност или употреба на алкохол и/или психо-
активни вещества, особено психостимуланти;
12. обучителни затруднения, ниско образователно
ниво;
13. когнитивен дефицит.
IV. Социални фактори, затрудняващи възможнос-
тите за ресоциализация, валидни към момента на пре-
освидетелстването:
1. отсъствие на възможност за пълноценно провеж-
дане на амбулаторно лечение;
2. отсъствие на възможност за партниране от се-
мейството и близките при лечението и обгрижването;
3. живее сам или в непълно семейство;
4. провокативна/конфликтна семейна среда;
5. изоставяне на пациента от семейството и близките;
6. остри актуални стресори към момента на преос-
видетелстването (загуба, физикални или терминални
заболявания);
7. финансова и битова необезпеченост;
8. трайно загубена трудоспособност;
9. безработен;
10. криминално проявено семейство;
11. отсъствие на референтна (приятелска, подкрепя-
ща) среда;
12. асоциална референтна среда.
V. Психологични особености към момента на пре-
освидетелстването:
1. дълбока личностова промяна;
2. експлозивност, враждебност;
3. отсъствие на емпатия;
4. обичайно агресивно поведение;
5. липса на самоконтрол;
6. недооценка на състоянието;
7. мирогледни възгледи, връзка с етнически или пси-
хокултурални социални групи, изповядващи агресия.
3.1. Указания:
а) тези критерии имат указателен характер и се
преценяват индивидуално за всеки пациент съобразно
източника на информация и неговата надеждност, не-
обходимостта от консултации и от прилагането на спе-
цифични интервенции;
б) при положителен отговор на въпросите, всеки
критерий се оценява с 1 точка.
При общ сбор над 25 точки се предлага условията на
лечението да се променят към по-висока степен на си-
гурност, в зависимост от клиничните критерии. При общ
сбор 15—24 точки се приема, че рискът продължава да
е висок и пациентът следва да остане при същите усло-
вия на лечение. При сбор 10—14 точки се предлага про-
веждане на полустационарно или амбулаторно лечение.
Предложение за прекратяване на принудително/за-
дължително лечение може да се направи само ако сбо-
рът от оценката на критериите е по-малко от 10.