Държавен вестник, бр. 6, 2011 г., стр. 8

СТР.  8	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  6
и) терминът „международен транспорт“ 
означава всеки превоз с кораб или самолет, 
извършван от предприятие на едната договаря­
ща държава, освен ако корабът или самолетът 
се експлоатират изключително между места, 
намиращи се в другата договаряща държава;
к) терминът „национално лице“ означава:
аа) по отношение на Германия: всеки герма­
нец по смисъла на Основния закон на Федерална 
република Германия и всяко юридическо лице, 
гражданско дружество или асоциация, чийто 
правен статут се основава на действащите 
закони в Германия;
бб) по отношение на България: всяко фи­
зическо лице, притежаващо гражданство на 
Република България, и всяко юридическо лице, 
гражданско дружество или асоциация, чийто 
правен статут се основава на действащите 
закони в България;
л) терминът „компетентен орган“ означава:
аа) в случая на Германия – Федералното 
министерство на финансите или агенцията, на 
която то е делегирало правата си;
бб) в случая на България – министъра на 
финансите или упълномощен представител. 
2. При прилагането на спогодбата във всеки 
момент от едната договаряща държава всеки 
термин, който не е определен в нея, има зна­
чението, което му придава към момента на 
прилагането законодателството на тази държава 
по отношение на данъците, обхванати от спо­
годбата, освен ако контекстът не изисква друго. 
Всяко значение, определено в приложимото 
данъчно законодателство на тази държава, 
има предимство по отношение на значението, 
определено в други закони на тази държава.
Член 4
Местно лице
1. За целите на тази спогодба понятието 
„местно лице на едната договаряща държава“ 
означава всяко лице, което съгласно законода­
телството на тази държава подлежи на данъчно 
облагане в нея поради своето местожителство, 
местопребиваване, място на учредяване, място 
на управление или всеки друг критерий от по­
добно естество, а също включва тази държава, 
нейна федерална провинция и всяко нейно 
политическо подразделение или неин орган на 
местна власт. Този термин обаче не включва 
лице, което подлежи на данъчно облагане в 
тази държава само по отношение на доходи 
от източници в тази държава или имущество, 
разположено в нея.
2. Когато въз основа на разпоредбите на 
ал. 1 едно физическо лице е местно лице и на 
двете договарящи държави, тогава неговото 
положение се определя, както следва:
а) то се счита за местно лице само на дър­
жавата, в която разполага с постоянно жилище; 
ако то разполага с постоянно жилище в двете 
държави, то се счита за местно лице само на 
държавата, с която има по-тесни лични и иконо­
мически връзки (център на жизнени интереси);
б) ако държавата, в която е центърът на 
жизнените му интереси, не може да бъде оп­
ределена или ако то не разполага с постоянно 
жилище в нито една държава, то се счита за 
местно лице само на държавата, в която оби­
чайно пребивава;
в) ако то обичайно пребивава в двете дър­
жави или в нито една от тях, то се счита за 
местно лице само на държавата, на която е 
гражданин;
г) ако то е гражданин и на двете държави 
или на нито една от тях, компетентните органи 
на договарящите държави ще решат въпроса 
чрез взаимно споразумение.
3. В случаите на елемент от доход, печалба 
или печалба от прехвърляне на имущество, 
получени от или чрез лице, което е „прозрач­
но“ за данъчни цели по законодателството на 
някоя от договарящите държави, се счита, 
че такъв елемент е получен от местно лице 
на тази държава, доколкото този елемент се 
третира като доход, печалба или печалба от 
прехвърляне на имущество на местно лице 
за целите на данъчното законодателство на 
тази държава. 
Член 5
Място на стопанска дейност
1. За целите на тази спогодба терминът 
„място на стопанска дейност“ означава опреде­
лено място на дейност, чрез което се извършва 
цялостно или частично стопанската дейност на 
едно предприятие. 
2. Терминът „място на стопанска дейност“ 
включва по-специално:
а) място на управление;
б) клон;
в) офис;
г) фабрика;
д) работилница; и
е) мина, нефтен или газов кладенец, кариера 
или всяко друго място за добиване на природни 
богатства.
3. Терминът „място на стопанска дейност“ 
включва също така:
а) строителна площадка, строителен или 
монтажен обект само когато продължават за 
повече от девет месеца, и
б) инсталация или съоръжение, използвани 
за изследване на природни богатства, или сонда 
или кораб, използвани за изследване на при­
родни богатства, само когато това използване 
продължи повече от девет месеца.
4. Независимо от предходните разпоредби 
на този член се счита, че терминът „място на 
стопанска дейност“ не включва:
а) използването на съоръжения  единствено с 
цел складиране, излагане или доставка на стоки, 
принадлежащи на предприятието;