Държавен вестник, бр. 59, 2019 г., стр. 8

СТР.  8	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  59
може да прави нищо освен това, което є е 
разрешено. Контролът върху ограничението 
на изпълнителната власт е правомощие на 
съдебната власт. Това е принципът, който стои 
зад общата клауза за обжалване по чл. 120, 
ал. 2 от Конституцията.
Изискването изключването да е посочено 
изрично е гаранция за възможността да се 
провери дали то е конституционно допустимо.
1. Думата „изрично“ се отнася най-на­
пред към самото действие „изключване“. То 
трябва да е посочено не косвено, а пряко и 
оттук еднозначно, а не да се извежда чрез 
тълкуване, т. е. като резултат от логическа 
операция. В случая необжалваемостта на 
актовете на ЦИК се извежда чрез дедуктивно 
умозаключение – по аргумент от обратното 
на изчерпателно посочените в чл. 58, ал. 1 
ИК като обжалваеми нейни актове. Изключ­
ването не е пряко, още по-малко еднозначно. 
Допустимостта, самото извършване и резул­
татът от умозаключението винаги могат да 
се поставят под съмнение. 
2. На второ място думата „изрично“ се 
отнася към предмета на изключването. Из­
ключваните актове трябва да са посочени с 
белези, които да позволяват да бъдат ясно 
отграничени и конкретизирани по вид, по 
автор и по съдържание (разпоредените с тях 
права и/или задължения). В случая това не 
е така. 
а. Изключените с нормата актове не могат 
да бъдат индивидуализирани по друг начин 
освен чрез своя издател. 
б. Непосочването изрично на решенията 
от компетентността на ЦИК по чл. 57, ал. 1 
ИК, които не подлежат на съдебен контрол, 
затруднява, но не прави невъзможна пре­
ценката за съответствие на изключването 
по всяко отделно правомощие с критериите, 
дадени с Тълкувателно решение № 14 от 
4.11.2014 г. на КС.
в. Изключени са обаче не само решенията 
от компетентност на комисията. Изключени 
са и всички мислимо възможни нейни ре­
шения, в които тя може да напусне своята 
компетентност. Изброяването им, а оттук и 
преценката за съответствие на изключването 
на всяко от тях с изискванията на Конститу­
цията е невъзможно не просто практически. 
То е невъзможно теоретически, защото са­
мото множество на изключените решения е 
безкрайно. Това прави разкриването на липса 
на компетентност, която е най-тежкият порок 
(чл. 146, т. 1 АПК), водещ до нищожност на 
решението, също и изцяло невъзможно.
г. Изключването на съдебното обжалване 
върху всичките възможни, с изключение на 
ограничения брой на изрично посочените, 
административни актове на един държавен 
орган компрометира като цяло системата на 
общата клауза за обжалване и за контрол 
върху изпълнителната власт. Не остава мис-­
лим властнически акт, който този орган 
теоретично да не може да издаде, след като 
неспазването на компетентността му не е 
юридически санкционирано.
III. Според чл. 117, ал. 1 от Конституцията 
съдебната власт защитава правата и законните 
интереси на гражданите и юридическите лица.
1. Свободата на хората в Република Бъл­
гария, включително да правят всичко, което 
не е забранено от закона, е прогласена в 
чл. 6, ал. 1, предл. 1 от Конституцията. Тя 
е фундаментална конституционна ценност 
и несъмнено подлежи на защита от съда. 
Всяко изключване от подведомствеността 
на съдебната власт на контрола върху акто­
ве и/или действия на изпълнителната власт 
засяга пряко тази свобода, защото я оставя 
незащитена. 
2. Същевременно защитата чрез съда е 
най-пълното и най-ефективно средство за 
осъществяване на правото на защита по 
чл. 56 от Конституцията, съгласно който всеки 
гражданин има право на защита, когато са 
нарушени или застрашени негови права или 
законни интереси. Изключването на съдебна­
та обжалваемост засяга пряко това основно 
конституционно право.
IV. Неограниченото изключване от законо­
дателя на съдебното обжалване на актове на 
изпълнителната власт, които засягат граждани 
или юридически лица, нарушава и основното 
начало за разделение на властите по чл. 8 от 
Конституцията. 
1. По силата на чл. 120, ал. 2 от нея зася­
гането на правната сфера на гражданите и 
юридическите лица е предпоставка за жалбата 
срещу административния акт. Разрешаването 
на спора относно това налице ли е засягане 
във всеки конкретен случай е част от дейност­
та на съда при преценката за допустимостта 
на жалбата, т. е. от неговата конституцион­
на подведомственост. Той не може да бъде 
разрешаван предварително от законодателя 
чрез предварително изключване на съдебната 
обжалваемост на административни актове.
2. „Властта на съда“ (Конституционният 
съд и ВАС) е част от контрола съответно вър­
ху законодателната и върху изпълнителната 
власт. Той е част от системата на взаимен 
баланс и възпиране между трите власти.
а. Промяна от законодателя в компетент­
ността на Конституционния съд е недопустима 
по силата на чл. 149, ал. 2 от Конституцията.