Държавен вестник, бр. 49, 2006 г., стр. 62

С Т Р .  62
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  49
ду всяко различно местоположение за вземане и
съхранение на пробите трябва да се определи чрез
писмено споразумение.
2. Квалифицираното лице, което освобождава
партидата ВМП за продажба, трябва да удостове-
ри, че всички референтни и крайни проби са дос-
тъпни по всяко приемливо време. Когато е необ-
ходимо, достъпът до тях се определя съгласно пис-
мено споразумение.
3. В случаите, когато производството на край-
ния ВМП се извършва на повече от едно място,
наличието на писмено споразумение относно кон-
трола на вземането и местоположението на рефе-
рентни и крайни проби е определящо.
VI. Референтни проби—основни положения
1. Референтните проби се вземат с аналитична
цел, следователно трябва да са на разположение
на лаборатория, използваща валидирана методо-
логия. По отношение на изходните материали за
ВМП, които се произвеждат в рамките на Евро-
пейската общност, това е мястото на производст-
во на крайния ВМП. По отношение на крайните
ВМП, произвеждани в рамките на Европейската
общност, това е мястото на производство.
2. По отношение на крайните ВМП, произвеж-
дани извън рамките на Европейската общност, но
при наличие на споразумение за взаимно призна-
ване, референтните проби може да се вземат и съх-
раняват в мястото на производство. Това може да
се осигури чрез писмено споразумение (вж. точка
V) между вносителя/мястото на освобождаване на
партидата и производителя, който е извън рамки-
те на Европейската общност.
3. В случаите, когато няма споразумение за вза-
имно признаване, референтните проби от крайния
ВМП се вземат и съхраняват от упълномощен про-
изводител, разположен на територията на Общ-
ността. Пробите трябва да се вземат съгласно пис-
мено съгласие/я между всички заинтересовани
страни и се препоръчва да се съхраняват на място-
то, където се извършва изпитването при внос.
4. Референтните проби от изходните и опако-
въчните материали трябва да се съхраняват на
мястото, на което са използвани за производст-
во на ВМП.
VII. Крайни проби—основни положения
1. Крайната проба трябва да съответства на
крайния ВМП, който се разпространява в рамките
на Европейската общност и се изпитва за потвър-
ждаване съответствието на нетехническите свойс-
тва с лиценза за употреба или Европейското пра-
во. По тази причина крайната проба във всички
случаи трябва да се съхранява в рамките на Евро-
пейската общност, за предпочитане на мястото,
където квалифицираното лице освобождава край-
ната партида на ВМП.
2. В случаите, когато е налице споразумение за
взаимно признаване и референтните проби се съх-
раняват при производителя в страна, която е из-
вън рамките на Европейската общност, трябва да
има отделни крайни проби, които да се съхраняват
на територията на Европейската общност.
3.Крайните проби се съхраняват в помещения-
та на упълномощения производител за осигурява-
не на лесен достъп от органите за контрол.
4. В случаите, когато са налице няколко места за
внос/пакетиране/изпитване/освобождаване на пар-
тидата, отговорността относно вземането и съхра-
няването на пробите се определя с писмено спора-
зумение/я между всички заинтересовани страни.
VIII. Референтни и крайни проби за паралелен
внос/паралелно разпространение на ВМП
1. В случаите, когато вторичната опаковка не е
отворена, се съхранява само използваният опако-
въчен материал, тъй като рискът от смесване е
малък или няма такъв.
2. В случаите, когато вторичната опаковка е
отворена, например за замяна на картонена кутия
или листовка, трябва за всяка опаковъчна опера-
ция да се вземе по една крайна проба поради риск
от смесване по време на отделните процеси. Необ-
ходимо е бързо да се установи при случаи на смес-
ване чия е отговорността (на производителя или
на паралелния вносител).
37001
НАРЕДБА № 79
от 1 юни 2006 г.
за изискванията и реда за акредитация и го-
дишно сертифициране на Разплащателната
агенция
Г л а в а  п ъ р в а
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
Чл. 1. С тази наредба се определят изисква-
нията и редът за:
1. акредитация на Разплащателната агенция;
2. наблюдението и контрола за спазване на
изискванията на акредитацията;
3. отнемане на акредитацията;
4. извършване на годишен одит за верността
на финансовите отчети и на изградената систе-
ма за контрол в Разплащателната агенция.
Чл. 2. Министърът на земеделието и горите
в качеството си на компетентен орган по сми-
съла на чл. 2а от Закона за подпомагане на зе-
меделските производители (ЗПЗП) издава ак-
редитация, извършва наблюдение и контрол за
спазването на критериите за акредитация и
отнема акредитацията на Разплащателната
агенция.
Г л а в а  в т о р а
ИЗИСКВАНИЯ И РЕД ЗА АКРЕДИТАЦИЯ
НА РАЗПЛАЩАТЕЛНАТА АГЕНЦИЯ
Чл. 3. Министърът на земеделието и горите
взема решение за акредитиране на Разплаща-
телната агенция, когато тя отговаря на крите-
риите за акредитация, свързани с нейната вът-
решна организация, установените контролни
процедури, изградената информационна систе-
ма и мониторинг, посочени в приложението.
Чл. 4. (1) Изпълнителният директор на Дър-
жавен фонд “Земеделие” (ДФ “Земеделие”)
прави искане до министъра на земеделието и
горите за откриване на процедура за акредита-
ция на Разплащателната агенция.