Държавен вестник, бр. 41, 2013 г., стр. 3

БРОЙ  41	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  3  
ПОСТАНОВЛЕНИЕ № 99
ОТ 25 АПРИЛ 2013 Г.
за изменение и допълнение на Правилника за 
прилагане на Закона за чужденците в Репуб­
лика България, приет с Постановление № 179 
на Министерския съвет от 2011 г. (ДВ, бр. 51 
от 2011 г.)
МИНИСТЕРСКИЯТ СЪВЕТ
П О С Т А Н О В И :
§ 1. В чл. 68, ал. 1 след думите „по чл. 39а“ 
се добавя „ал. 1“ и се поставя запетая, а думи-
те „когато има сключен двустранен договор за 
приемане с друга държава – членка на ЕС“ се 
заменят с „когато засегнатият чужденец бъде 
приет обратно от друга държава – членка на 
ЕС, въз основа на двустранни споразумения или 
договорености, които са действащи към датата 
на влизане в сила на Директива 2008/115/ЕО на 
Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 
2008 г. относно общите стандарти и процедури, 
приложими в държавите членки, за връщане на 
незаконно пребиваващи граждани на трети страни 
(OB, L 348, 24.12.2008 г., стр. 98 – 107)“.
§ 2. В чл. 71 се правят следните изменения 
и допълнения:
1. Досегашният текст става ал. 1.
2. Създава се ал. 2:
„(2) При всяко извеждане по въздушен път 
се спазват общите насоки относно мерките за 
сигурност при съвместни операции за извежда-
не по въздушен път, приложени към Решение 
2004/573/ЕО на Съвета от 29 април 2004 г. относно 
организация на общите полети за извеждане от 
територията на две или повече държави членки 
на граждани на трети страни, които подлежат 
на индивидуални мерки за извеждане (OB, L 261, 
6.08.2004 г., стр. 44 – 51).“
Министър-председател и  
министър на външните работи:  
Марин Райков
Главен секретар на Министерския съвет:  
Росен Желязков
3737
МИНИСТЕРСТВА 
И ДРУГИ ВЕДОМСТВА
МИНИСТЕРСТВО НА ТРУДА  
И СОЦИАЛНАТА ПОЛИТИКА
КОНВЕНЦИЯ № 161 
за службите по трудова медицина, 1985 г., 
на Международната организация на труда
(Ратифицирана със закон, приет от 41-ото На-
родно събрание на 24 ноември 2011 г. – ДВ, 
бр. 96 от 2011 г. В сила за Република България 
от 1 март 2013 г.)
Генералната конференция на Международната 
организация на труда,
Свикана в Женева от Административния 
съвет на Международното бюро по труда и след 
като проведе Седемдесет и първата си сесия на 
7 юни 1985 г. и
Като отбелязва, че защитата на работниците 
от общи и професионални заболявания и травми е 
една от задачите на Международната организация 
на труда в съответствие с Устава є,
Като взема предвид съответните международ­
ни конвенции и препоръки за труда и по-спе­
циално Препоръката за защита на здравето на 
работниците, 1953 г., Препоръката за службите 
по трудова медицина, 1959 г., Конвенцията на 
представителите на работниците, 1971 г., Конвен­
цията и Препоръката за здраве и безопасност на 
работното място, 1981 г., които определят прин­
ципите на националната политика и действия 
на национално ниво,
Като реши да приеме определени предложения 
относно службите по трудова медицина, което е 
четвъртата точка от дневния ред на сесията, и
Като определи, че тези предложения следва да 
бъдат под формата на международна Конвенция;
Приема днес, двадесет и шести юни хиляда 
деветстотин осемдесет и пета година, следната 
Конвенция, която може да се цитира като Кон­
венция за службите по трудова медицина, 1985 г.:
Част І. Принципи на националната 
политика
Член 1
За целите на настоящата Конвенция:
(a) терминът „служби по трудова медицина“ 
означава служби, натоварени предимно с пре­
вантивни функции и отговарящи за предоставяне 
на съвети на работодатели, работници и техни 
представители във връзка със:
(i) изискванията за основаване и поддържане 
на здравословни и безопасни условия на труд, 
които ще подпомогнат оптималното физическо 
и психическо здраве във връзка с работата;
(ii) адаптирането на работата според способ­
ностите на работниците с оглед на физическо и 
психическо здравословно състояние;
(б) терминът „представители на работници­
те в предприятието“ означава лицата, които са 
признати за такива съгласно националния закон 
или практика.
Член 2
В светлината на националните условия и прак­
тики и след консултации с най-представителните 
организации на работодатели и на работници, 
където съществуват, всяка държава-членка следва 
да формулира, изпълнява и периодично да пре­
разглежда последователна национална политика 
за службите по трудова медицина.
Член 3
1. Всяка държава-членка се задължава да раз­
вие прогресивно служби по трудова медицина за 
всички работници, в това число тези в публичния 
сектор и членовете на производствени кооперации, 
във всички сектори на стопанската дейност и 
всички начинания. Предвиденото трябва да бъде 
адекватно и да отговаря на конкретните рискове 
в предприятията.