Държавен вестник, бр. 18, 2015 г., стр. 9

БРОЙ  18	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  9  
делени в България. По този начин действието 
на ключовия триъгълник на знанието: обра­
зование – научни изследвания – иновации, на 
практика беше възпрепятствано.
Приносът на иновациите в създаването на 
добавена стойност е нисък (в това отношение 
България изостава сериозно: достигнатото 
равнище е 26 % при 45 % средно за ЕС – по 
данни на Министерството на икономиката и 
енергетиката и на Евростат). Общественият 
престиж на учените е нисък.
Фундаменталните и приложните научни 
изследвания и експерименталната развойна 
дейност имат своята специфична роля в об­
ществото на знанието и недостатъчното им 
финансиране води до изоставане и има нега­
тивен ефект върху развитието на обществото 
и икономиката.
Българските публикации в научни списания, 
включени в световната система за рефериране, 
индексиране и оценяване, намаляват. Докато 
броят на такива публикации в областта на 
природните науки, математиката и медици­
ната въпреки намаляването е на добро ниво, 
техният брой в областта на обществените и 
на хуманитарните науки е извънредно нисък. 
Причините за това са исторически: липса на 
традиция, а до скоро и липса на достъп до 
самите списания.
Във всички научни области публикуването 
в научни списания, включени в световната 
система за рефериране, индексиране и оценя-
ване, е недостатъчно. Тези публикации правят 
изследванията и изследователите разпознава­
еми, което води едновременно до проверяе­
мост на постиженията и до повишаване на 
престижа на ВУ с по-голям брой публикации, 
по-висок импакт фактор и импакт ранг и по-
голям брой цитирания.
В системата за ВО има ВУ с богата на­
учна дейност и други със скромни научни 
резултати, но средствата за наука се разпре­
делят между всички. Право на финансиране 
за научна дейност от националния бюджет 
трябва да имат само ВУ със сериозни научни 
резултати, а размерът на средствата за наука 
да зависи от тези резултати. ВУ следва да 
се отчитат пред държавата и обществото за 
ефективността на изразходваните средства за 
наука и да имат задължението да осигуряват 
участие на студентите и докторантите в на­
учните изследвания.
Основните предизвикателства, свързани 
с връзката между обучението и научните 
изследвания, са:
2.4.1. Недостатъчно финансиране на фунда­
ментални и приложни научни изследвания и 
на експериментална развойна дейност.
2.4.2. Остаряла и недостатъчна научна 
инфраструктура.
2.4.3. Средствата за наука се разпределят 
между всички ВУ независимо от научните 
резултати.
2.4.4. Недостатъчен брой публикации в 
научни списания, включени в световната сис­
тема за рефериране, индексиране и оценяване.
2.4.5. Недостатъчно участие на студенти, 
докторанти, постдокторанти и специализанти 
в научноизследователска дейност.
2.4.6. Недостатъчна комерсиализация на 
научните резултати.
2.4.7. Затруднения пред проектната дей­
ност – съфинансиране, информационно оси­
гуряване, усложнени правила за отчетност.
2.4.8. Недостатъчна изследователска мо­
билност.
2.5. Усъвършенстване на системата за 
управ­ление на висшите училища и на мре-
жата от ВУ. Внасяне на яснота при видовете 
ВУ и при образователно-квалификационните 
степени.
През изминалото десетилетие бяха пола­
гани усилия за модернизация на системата 
за управление на висшето образование в 
България в съответствие с европейските об­
разци и препоръки на ЕК. Промените, които 
бяха наложени в законодателната и отчасти 
в институционалната практика, доведоха 
до положителни резултати, които могат да 
се усъвършенстват и в бъдеще в рамките 
на академичната автономия. Необходимо е 
автономията да се съчетае с механизми за 
институционална отговорност – прозрачност, 
публичен контрол, академична конкуренция. 
Целта е постигане на система за висше обра­
зование, която да е способна да се саморегу­
лира съобразно динамиката на обществените 
процеси и да поддържа качеството на висше­
то образование, т. е. система, способна на 
устойчиво развитие.
Важно е да се избере ефективен вариант за 
мониторинг и контрол от страна на държавата 
и обществото при засилената автономия и 
самоконтрол при управлението на висшите 
училища. В резултат на широк академичен 
дебат да се намери най-точната формула за 
промяна, която да съчетава националните 
традиции с международните тенденции и 
успешни практики.
Важна задача е оптимизирането на мрежата 
от висшите училища – не с административен 
натиск, а чрез добре обмислени финансови 
механизми и чрез трансфер на добри евро­
пейски практики за насърчаване на интегра­
цията и обединението на висши училища на 
регионален и предметен принцип.
Налице е дублиране и разпокъсване на 
професионалните направления между вис­
шите училища. През последните 10 години с 
промени в ЗВО постепенно се заличи разли­
ката между университети и специализирани 
висши училища, като на последните се даде 
право да се наричат университети в дадена 
област. Липсва разграничение между много­
профилни университети и специализирани