Държавен вестник, бр. 58, 2005 г., стр. 81

Б Р О Й  58
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  81
По идентични съображения за незаконосъ-
образност следва да бъде отменен и § 26, с кой-
то към чл. 21, ал. 1 са създадени т. 13 и 14, уста-
новяващи пречки за първоначалната регистра-
ция на автомобили над 4 години, както и § 61,
свързан с влизането в сила на разпоредбите на
чл. 21, ал. 1, т. 14.
Основателна е жалбата и в частта є, с която
се иска отмяна на § 39, с който в чл. 46 от наред-
бата се създава ал. 2 (нова), съгласно която пос-
тавянето на табела “не работи” и свалянето и
закриването с калъф на знака “такси” се извърш-
ва след приключването на пътния лист и анули-
рането на електронния таксиметров апарат с
фискална памет.
Новосъздадената алинея противоречи на чл. 24
ЗАП предвид обстоятелството, че на същото ос-
нование министърът вече е издал друга Наредба
№ 35 от 3.ХI.1999 г., съгласувана с други две ве-
домства, неотменена и действаща към момента,
с която най-детайлно е указан начинът за работа
с електронните таксиметрови апарати с фискал-
на памет, поради което се получава не само про-
тиворечие в правната уредба в двата нормативни
акта, но и опасен правен прецедент. Независимо
от това спазването на нововъведените изисква-
ния би означавало след всяко слизане на пътник
и престой на автомобила водачът да попълва
отново всички документи, което би го поставило
в невъзможност да извършва основната си дей-
ност. Държавната администрация трябва да съз-
дава условия и да насърчава осъществяването на
всяка правно регламентирана дейност, а не да
създава пречки чрез подзаконови нормативни
актове за реализирането є.
По отношение на § 3 (чл. 3, ал. 1 и 2) и § 26
(чл. 21, ал. 3) доводи за незаконосъобразност
не се сочат. Такива не са и налице.
Жалбата на Асоциация за европейска интег-
рация и права на човека срещу чл. 18, т. 4, чл. 21,
ал. 1, т. 2 и 17.2 от приложение № 11 към чл. 22,
ал. 1 от Наредба № 34 от 6.ХII.1999 г. (обн., ДВ,
бр. 109 от 1999 г.; изм. и доп., бр. 29 от 2004 г.) е
неоснователна.
Наредбата в обжалваната є част е издадена
при наличие на компетентност и спазване на изис-
куемата форма. Обжалваните текстове не проти-
воречат на чл. 48 от Конституцията, както се
поддържа в жалбата. Прогласеното в чл. 48 от
Конституцията право на труд не е абсолютно и
подлежи на различни ограничения от обективен
и субективен характер. Това право на труд не
изключва законов регламент на условията, при
които то може да бъде упражнявано. По тази
причина и в защита на живота и здравето на път-
ниците на таксиметров превоз в чл. 18, т. 4 от
наредбата е въведено изискването водачите на
лек таксиметров автомобил да са физически здра-
ви и да не са инвалиди. Ограничението е въведе-
но с оглед специфичния характер на професията
таксиметров шофьор, която е рискова и трябва да
осигурява безопасност, сигурност и надеждност
на таксиметровите превози. Тези изисквания не
могат да се тълкуват като пряка дискриминация.
Такава би била налице при хипотезата на по-не-
благоприятно третиране на лице в сравнение с
друго такова лице при сходни обстоятелства, респ.
ако един инвалид е бил третиран по-неблагопри-
ятно от друг инвалид при сходни обстоятелства.
По аналогични съображения неосновател-
ни са и доводите в жалбата относно въведените
в чл. 21, ал. 1, т. 2 от наредбата и възпроизведе-
ни в т. 17.2 от приложение № 11 към чл. 22, ал. 1
изисквания, на които трябва да отговаря леки-
ят автомобил. Съгласно т. 2 той не трябва да
бъде оборудван за управление на инвалиди или
за учебни цели. Въведените изисквания са в съ-
ответствие с разпоредбата на чл. 24, ал. 2 ЗАП,
съгласно която регистрираните превозвачи
могат да осъществяват таксиметрови превози
на пътници само с МПС и водачи, които отго-
варят на изискванията на наредбата по чл. 12а,
ал. 4 ЗАП. Изискванията са възведени отново с
оглед гарантиране сигурността и безопасност-
та на таксиметровите превози.
В съответствие с изложеното и чл. 23 ЗВАС
Върховният административен съд—5-членен
състав,
Р Е Ш И :
Отменя като незаконосъобразни разпоред-
бите на § 13 (чл. 10а, ал. 1 и 2), § 26 (чл. 21, ал. 1,
т. 13 и 14), § 39 (чл. 46) и § 61 (във връзка с чл. 21,
ал. 1, т. 14) от Наредбата за изменение и допъл-
нение на Наредба № 34 от 1999 г. за таксимет-
ров превоз на пътници, издадена от министъра
на транспорта и съобщенията, обнародвана в
ДВ, бр. 109 от 1999 г.; изм. и доп., ДВ, бр. 29 от
2004 г., по жалба на Сдружение за транспортна
дейност и услуги “Авто 94”, като отхвърля жал-
бата на същия жалбоподател в останалата є част.
Отхвърля жалбата на Асоциация за европей-
ска интеграция и права на човека срещу чл. 18,
т. 4 и чл. 21, ал. 1, т. 2 и 17.2 от приложение № 11
към чл. 22, ал. 1 от същата наредба.
Осъжда министъра на транспорта и съобще-
нията да заплати на Сдружение за транспортна
дейност и услуги “Авто 94” направените по де-
лото разноски в размер на 410 лв.
Решението не подлежи на обжалване и вли-
за в сила от деня на обнародването му в “Дър-
жавен вестник”.
Председател: Константин Пенчев
46405
Поправка. Министерството на транспорта и съобщенията прави поправки в Наредбата за изменение и допълне-
ние на Наредба № 32 от 1999 г. за периодичните прегледи за проверка на техническата изправност на пътните превозни
средства (ДВ, бр. 52 от 2005 г.):
1. В § 22 относно чл. 39 текстът “3. Алинея 4” да се чете “4. Алинея 4”.
2. В § 33 текстът “Параграфи 4, т. 4—6, 5, 15, т. 1, 3 и 5, 22, т. 1, буква “б” и т. 2, букви “б” и “в” и т. 23, 30 и 31”
да се чете “Параграфи 4, т. 3 относно ал. 6—8, 5, 15, т. 1, 3 и 5, 22, т. 1, буква “б” и т. 2, букви “б” и “в”, 23, 30 и 31”.
3. В § 34 текстът “Параграфи 4, т. 1—3” да се чете “Параграфи 4, т. 1, 2 и 3 относно ал. 5” и текстът “с изключение
на § 14, т. 2 относно” да се чете “с изключение на § 14 относно чл. 30, ал. 2 във връзка с”.
НЕОФИЦИАЛЕН РАЗДЕЛ