Държавен вестник, бр. 55, 2009 г., стр. 7

Б Р О Й  55
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  7
Преназначаването на следователите от ок-
ръжните следствени служби не е понижаване в
длъжност по смисъла на чл. 131 от Конститу-
цията, а изпълнение на посоченото задължение
на законодателя да уреди висящите правоотно-
шения в рамките на осъщественото преструк-
туриране на следствените органи “под шапка-
та” на прокуратурата. Съдът не установява на-
меса на законодателната власт в работата на
съдебната власт, поради което няма нарушение
на принципа за разделение на властите по чл. 8
от Конституцията.
2.2. Алинеи 1 и 3 на § 112 от преходните и
заключителните разпоредби на ЗИДЗСВ са
посветени на административните ръководи-
тели: предвиждат съответно, че директорът
на НСлС продължава да изпълнява задълже-
нията си на административен ръководител до
края на мандата, за който е избран, и че зава-
рените директори на окръжните следствени
служби се преназначават без конкурс на длъж-
ност завеждащ окръжен следствен отдел в ок-
ръжните прокуратури и продължават да из-
пълняват задълженията си на административ-
ни ръководители до края на мандата, за кой-
то са избрани.
Съдът не намира опора в Конституцията
за твърдението, че заварените административ-
ни ръководители на следствените органи про-
тивоконституционно се понижават, съответ-
но освобождават от ръководна длъжност с
уредбата на ал. 1 и 2 от § 112. Конституцията
не определя длъжностите на административ-
ните ръководители в съдебната власт, с из-
ключение на трите висши—председател на
Върховния касационен съд, председател на
Върховния административен съд и главен про-
курор. Съгласно чл. 129, ал. 6 от Конституци-
ята административните ръководители в орга-
ните на съдебната власт, без посочените “три-
ма висши”, се назначават на ръководната
длъжност за срок от 5 години с право на пов-
торно назначаване. От друга страна, Консти-
туцията в чл. 133 възлага на обикновения за-
конодател да уреди организацията и дейност-
та на органите в съдебната власт, както и ус-
ловията и реда за назначаване и освобожда-
ване на съдии, прокурори и следователи.
От съчетаването на двата конституционни
текста следва, че Конституцията предоставя
определянето на длъжностите на админист-
ративните ръководители да се извърши на за-
коново ниво. Това е направено със ЗСВ
(чл. 167, ал. 1), като изчерпателното изброя-
ване в закона по дефиниция е в синхрон с онова,
което Конституцията предвижда за съдебна-
та власт. След оспорените изменения в ЗСВ
следствените органи продължават да изпъл-
няват същите функции в съдебната власт, но
в системата на прокуратурата, при което длъж-
ността завеждащ окръжен следствен отдел в
окръжна прокуратура не е сред длъжностите
на административен ръководител. Както беше
посочено, изброяването на длъжностите на ад-
министративен ръководител самата Консти-
туция е възложила на законодателя и той го
изпълнява, което несъмнено включва и про-
мени. Но вършейки това, законодателят спазва
и друго правило, възложено му пак от Конс-
титуцията чрез принципа за правовата дър-
жава—да се съобразява с конституционно ус-
тановени мандати на заварени администра-
тивни ръководители и да не допусне предс-
рочното им прекратяване, въпреки че конк-
ретната длъжност административен ръково-
дител вече не съществува вследствие осъщес-
твеното преструктуриране на следствените
органи. Не се прекратява предсрочно и ман-
датът на директора на НСлС—длъжността
остава длъжност на административен ръко-
водител, но едновременно с това директорът
на НСлС е и заместник на главния прокурор.
Преназначаването му се осъществява пак от
Висшия съдебен съвет, аналогично на други-
те магистратски длъжности.
Следователно няма нарушение на принципа
за разделение на властите по чл. 8 от Конститу-
цията, защото законодателната власт не се на-
месва и не изземва правомощия на съдебната
власт, а действа в рамките на изключителната
си конституционна компетентност на законо-
дател (чл. 84, т. 1).
Съдът не установява и нарушаване на не-
сменяемостта на следователите по чл. 129, ал. 3
от Конституцията, тъй като те не се освобожда-
ват от длъжност като следователи. Както вече
бе отбелязано, те не се освобождават и от длъж-
ността на административни ръководители пре-
ди изтичането на заварения от законовите из-
менения мандат.
3. В искането се твърди, че чл. 136 след изме-
ненията противоречи на чл. 117, ал. 2 от Кон-
ституцията, тъй като се нарушава независи-
мостта на следователите поради тяхното
“преподчиняване” на главния прокурор, а адми-
нистративно—на административния ръково-
дител на съответната прокуратура.
Независимостта на съдебната власт е класи-
чески въпрос на правовата държава, по който
Конституционният съд има стабилна практи-
ка: независимостта на съдебната власт и по-
точно на съдебния магистрат (съдия, прокурор,
следовател) се гарантира от това, че той се под-
чинява само на закона при вземане на решения;
че свободно може да изгражда своето вътреш-
но убеждение; че е несменяем; че се ползва с
функционален имунитет; че съдебните актове
имат задължителна сила и др. (Решение № 6 от