Държавен вестник, бр. 36, 2011 г., стр. 5

БРОЙ  36	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  5  
Оспорва се и уредбата на експерименталното 
гласуване по електронен път чрез интернет 
(§ 11 ИК) като нарушаващо конституционния 
принцип за тайно гласуване и противоречащо 
на посочените международни договори.
Искането обхваща и част от преходните 
и заключителните разпоредби на Изборния 
кодекс досежно изменения в други закони, 
имащи връзка с Изборния кодекс – изисква­
нето за минимум брой жители, при наличието 
на който може да се образува кметство (§ 18 
ИК, изменящ Закона за административно-те­
риториалното деление на Република България, 
ЗАТУРБ); намаляването броя на общинските 
съветници, отпадането на прекия избор на 
районните кметове и новата уредба, според 
която те се избират от общинския съвет по 
предложение на общинския кмет, както и 
въвеждането на „лимити“ при формирането 
на общинските органи – определен брой за­
местник-кметове (§ 19 ИК, изменящ Закона 
за местното самоуправление и местната адми­
нистрация, ЗМСМА) – всички тези законови 
положения се оспорват като противоречащи на 
конституционните принципи за демократична 
държава, равенството пред закона, полити­
ческия плурализъм и принципа за местното 
самоуправление. Оспорва се и чл. 1 ИК.
С определение от 22 април 2010 г. Консти­
туционният съд е допуснал за разглеждане по 
същество искането за установяване противо­
конституционността на оспорените текстове 
от Изборния кодекс, както и несъответстви­
ето им с международни актове, по които 
Република България е страна. Конституирал 
е като заинтересовани страни по делото 
Народното събрание, Министерския съвет, 
министъра на правосъдието, министъра на 
регионалното развитие и благоустройството, 
Върховния касационен съд (ВКС), Върховния 
административен съд (ВАС), омбудсмана на 
Република България, Държавната агенция за 
българите в чужбина, Съюза на юристите в 
България, Висшия адвокатски съвет, Нацио­
налното сдружение на общините, Български 
адвокати за правата на човека, Института за 
модерна политика, Асоциацията за европейска 
интеграция и права на човека, Българския 
Хелзинкски комитет, Института за местно и 
регионално развитие, Националната асоциация 
„Правна инициатива за местно самоуправле­
ние“, Асоциацията на българските градове и 
региони и Асоциацията на българските села. 
От тях становища по делото са представили 
Министерският съвет, министърът на ре­
гионалното развитие и благоустройството, 
Държавната агенция за българите в чужбина, 
Съюзът на юристите в България, Висшият ад­
вокатски съвет, Български адвокати за правата 
на човека, Институтът за модерна политика и 
Националната асоциация „Правна инициати­
ва за местно самоуправление“. Позициите и 
аргументите, изразени в становищата, са на 
съответното място в решението.
Конституционният съд, след като обсъди 
доводите и съображенията, изложени в искане­
то и в становищата на страните, установените 
факти и обстоятелства, за да се произнесе, 
взе предвид следното: 
І
Член 1 ИК
Член 1 ИК гласи: „(1) Този кодекс опреде­
ля организацията и реда за произвеждане на 
избори за народни представители, президент 
и вицепрезидент на републиката, членове на 
Европейския парламент от Република Бълга­
рия, общински съветници, кметове на общини 
и кметства, както и условията за избиране 
на народни представители, президент и вице­
президент на републиката, членове на Евро­
пейския парламент от Република България, 
общински съветници, кметове на общини и 
кметства. (2) С кодекса се определят и усло­
вията и редът за попълване на мандати при 
предсрочно прекратяване на пълномощията на 
народен представител, член на Европейския 
парламент от Република България, общински 
съветник, кмет на община и кметство.“
В искането мотиви за оспорването на чл. 1 
ИК липсват. Систематически целият чл. 1 е 
посочен заедно с оспорените разпоредби на 
чл. 4 ИК като противоречащи на чл. 4, ал. 1, 
чл. 5, ал. 4, чл. 10, чл. 25, чл. 26, ал. 1 и чл. 42 
от Конституцията, както и на международни 
договори, по които Република България е 
страна.
Само в две от представените станови­
ща – на Министерския съвет и на Института 
за модерна политика, е отделено внимание 
на чл. 1 ИК: Министерският съвет счита, че 
оспорването на такава разпоредба буди недоу­
мение, Институтът за модерна политика – че 
е налице противоконституционност на чл. 1 
ИК в частта му „както и условията за изби­
ране на народни представители, президент 
и вицепрезидент на републиката, членове 
на Европейския парламент от Република 
България, общински съветници, кметове на 
общини и кметства“.
Оспорването на чл. 1 ИК е основателно 
частично.
Разпоредбите на чл. 1 ИК определят пред­
мета и обхвата на кодекса. От проучването на 
стенографските протоколи на 41-ото Народно 
събрание от пленарните заседания, на които 
се е обсъждал проектът за Изборен кодекс, 
съдът установява, че народни представители 
са изразявали несъгласие със съдържанието на 
чл. 1 относно „условията за избиране на народ­
ни представители, президент и вицепрезидент 
на републиката“ с аргумента, че условията