Държавен вестник, бр. 106, 2025 г., стр. 11

БРОЙ  106	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  11   
вноски на всички осигурени лица се обезпе­
чава материална защита на изпадналите в 
нужда членове на обществото, които поради 
настъпване на определени осигурителни риско­
ве – майчинство, болест, злополука, старост 
и др., са в невъзможност за придобиване на 
средства срещу личен труд (Решение № 10 от 
2012 г. по к.д. № 15/2011 г.). Правото на здравно 
осигуряване по чл. 52, ал. 1 от Конституцията 
е от изключително значение за живота на 
гражданите, поради което Конституцията го 
регламентира като тяхно основно право. То 
е неотменимо (чл. 57, ал. 1 от Конституция­
та). Неговото съществуване следва пряко от 
Конституцията като върховен закон и от непо­
средственото действие на нейните разпоредби 
(Решение № 8 от 2012 г. по к.д. № 16/2011 г.). 
Поради специфичността на осигурителното 
правоотношение внесената сума, платена от 
осигуреното лице, не се ползва безвъзмездно 
от държавата, а се разходва от държавата 
чрез осигурителната, съответно здравната, 
система на солидарен принцип в полза на 
осигуреното лице и на други лица, за които 
е настъпило осигурителното събитие. Този 
установен в законодателството подход е в 
съответствие с конституционно прогласените 
основни права на обществено осигуряване и 
социално подпомагане (чл. 51, ал. 1 от Кон­
ституцията) и на здравно осигуряване (чл. 52, 
ал. 1 от Конституцията), както и е отражение 
на принципите на социалната държава, про­
кламирани в преамбюла на Конституцията. 
Правото на обществено осигуряване и со­
циално подпомагане и правото на здравно 
осигуряване са неотменими права, чиято 
конституционноправна защита включва както 
задължението на държавата да създаде законо­
ва система на обществено осигуряване, така и 
да гарантира реализацията на осигуряването 
в неговите различни форми при настъпване 
на условията за получаване на съответните 
плащания (Решение № 2 от 2014 г. по к.д. 
№ 3/2013 г.). Социалната държава, от своя 
страна, е немислима, ако не е основана на 
солидарност и взаимопомощ между членовете 
на обществото. 
Чрез фондовете на държавното обществено 
осигуряване дадена категория източници на 
парични средства се свързва с установеното от 
законодателя направление за тяхното разход­
ване – сумите не могат да бъдат отклонявани 
за покриването на разходи извън неговото 
предназначение (Решение № 8 от 2012 г. по к.д. 
№ 16/2011 г.). Появата на евентуални затруд­
нения при реализирането на тези приходи би 
създало диспропорции между постъпленията и 
разходите, което би могло да породи сериозни 
затруднения при функционирането на осигу­
рителната и здравната система, а държавата 
следва да създаде гаранции за реализацията 
на осигуряването в неговите различни форми 
при настъпване на условията за получаване 
на съответните плащания. 
Посочените същностни характеристики на 
задължителните осигурителни вноски – пуб­
лични вземания за покриване на разходи с це­
лево предназначение, срещу които се получава 
право на съответните престации и които се 
разпределят в съответните социални и здрав­
ноосигурителни фондове, ги разграничават 
от посочените в чл. 128, ал. 1 ДОПК други 
публични вземания – данъци, наложените 
от органите по приходите глоби и имущест­
вени санкции, както и суми, подлежащи на 
възстановяване съгласно данъчното и осигу­
рителното законодателство от Националната 
агенция за приходите. Механичното прилагане 
на еднакъв режим за задължителните осигу­
рителни вноски и липсата на диференциация 
между тях и останалите видове публични 
вземания в законодателството би създало 
предпоставки за нарушаване на нормалното 
функциониране на осигурителната система 
и за накърняване на конституционно уста­
новените права на гражданите на социално 
и здравно осигуряване. 
Различната конституционна основа на 
задължителните осигурителни вноски, които 
обезпечават основни конституционни права, 
като правото на социално и здравно осигу­
ряване, и на данъците, които обезпечават ос­
новните функции на държавата, налагат тези 
отлики да бъдат съблюдавани в законовата 
уредба, която регламентира разходването на 
съответните средства, независимо че за да се 
осигури тяхното събиране, те общо са обявени 
за публични вземания. 
В чл. 162, ал. 2, 5, 6 и 7 ДОПК публични­
те вземания са разграничени на държавни, 
общински и такива с основание правото на 
Европейския съюз. Според чл. 163, ал. 1 ДОПК 
публичните вземания се събират по реда на 
кодекса, освен ако в закон е предвидено друго, 
т.е. в компетентността на законодателя е да 
определя от кой орган и по какъв ред ще се 
събират публичните вземания, включително 
и реда за защита на гражданите при неза­
коносъобразно установени от държавните 
органи дължими суми. В случаите, в които в 
изпълнение на различните видове публични 
парични задължения при развило се публич­
ноправно отношение се е стигнало до тяхното 
недължимо плащане (доброволно или прину­
дително), между държавата чрез съответния 
орган и задължените лица въз основа на 
принципа на законност при установяване на 
публичните вземания и материалноправните 
основания и процесуален ред, предвидени в 
закон, се развиват правоотношения за при­
хващане и възстановяване на внесените без 
правно основание или на отпаднало правно 
основание суми на лицето, платило публич­
ното задължение. Процедурите за прихващане