Държавен вестник, бр. 109, 2002 г., стр. 14

С Т Р .  14
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  109
и се определя съдържанието на редукторни за-
хари по метода на Луф-Шорл. Резултатът се
изразява като процентно съдържание на глю-
коза в пробата.
5.3. Определяне на общи захари след ин-
версия
С помощта на пипета се взимат 50 ml от
разтвора и се прехвърлят в 100 ml мерителна
колба. Добавят се няколко капки разтвор на
метилоранж (3.4), след това внимателно и с не-
прекъснато бъркане се добавят 4N солна кисе-
лина (3.5), докато течността стане определено
червена. Добавят се 15 ml 0,1N солна киселина
(3.6), колбата се потапя в силно кипяща водна
баня и се оставя 30 min. Охлажда се бързо до
около 20°С и се добавят 15 ml 0,1N разтвор на
натриев хидроокис (3.7). Допълва се до 100 ml с
вода и се хомогенизира. Взимат се не повече от
25 ml, съдържащи по-малко от 60 mg редуктор-
ни захари, изразени като глюкоза. Ако се нала-
га, се допълва до 25 ml с дестилирана вода и се
определя съдържанието на редукторни захари
по метода на Луф-Шорл. Резултатът се изразя-
ва като проценти глюкоза или когато е по-
дходящо—захароза, като се умножава по кое-
фициент 0,95.
5.4. Титруване по метода на Луф-Шорл
С помощта на пипета се взимат 25 ml от
реагента на Луф-Шорл (3.8) и се прехвърлят в
300 ml ерленмайерова колба; добавят се точно
25 ml от избистрения захарен разтвор. Добавят
се 2 гранули пемза (3.13), нагрява се с бъркане
на ръка на открит пламък със средна височина
и течността се довежда до кипене за около 2
min. Ерленмайеровата колба се поставя ведна-
га върху покрита с азбест телена мрежа с отвор
с диаметър около 6 cm, под която е запален
пламък. Необходимо e пламъкът да се регули-
ра по такъв начин, че да се нагрява само осно-
вата на ерленмайеровата колба. Поставя се
обратен хладник към ерленмайеровата кол-
ба. Кипи се точно 10 min. Охлажда се веднага
в студена вода и след около 5 min се титрува,
както следва:
Добавят се 10 ml разтвор на калиев йодид
(3.12) и веднага след това (внимателно, защото
има опасност от обилно образуване на пяна) се
добавят и 25 ml 6N сярна киселина (3.11). Тит-
рува се с 0,1N разтвор на натриев тиосулфат(3.9),
докато се появи мътно жълто оцветяване, доба-
вя се и нишестеният индикатор (3.10) и титру-
ването се завършва.
Същото титруване се извършва с точно пре-
мерена смес от 25 ml реагент на Луф-Шорл (3.8)
и 25 ml вода след добавяне на 10 ml разтвор на
калиев йодид (3.12) и 25 ml 6N сярна киселина
(3.11), без кипене.
6. Изчисляване на резултатите
С помощта на таблицата се установява ко-
личеството глюкоза в mg, което съответства на
разликата между стойностите на двете титру-
вания, изразена в mg натриев тиосулфат 0,1N.
Резултатът се изразява като процент за
пробата.
7. Специални процедури
7.1. В случай на храни за животни, богати на
меласа, и други храни, които не са особено хомо-
генни, се претеглят 20 g и се поставят в 500 ml
вода в мерителна колба от 1 l. Разбърква се един
час в барабан. Избистря се с реагенти Карез I и
II (3.2 и 3.3), както е описано в 5.1, като се из-
ползват четирикратни количества от всеки реа-
гент. Допълва се до марката с 80% етанол (v/v).
Хомогенизира се и се филтрува. Отстранява
се етанолът, както е описано в 5.1. Ако няма
декстринизирано нишесте, се допълва до мар-
ката с дестилирана вода.
7.2. В случай на меласа и прости храни за
животни, които са богати на захар и почти не
съдържат нишесте (рожкови, сушено цвекло и
др.), се претеглят 5 g, поставят се в 250 ml мери-
телна колба, добавят се 200 ml дестилирана вода
и се бълника в барабан 1 h или повече, ако се
налага. Избистря се с помощта на реагенти
Карез I (3.2) и Карез II (3.3), както е описано в
5.1. Допълва се до марката със студена вода,
хомогенизира се и се филтрува. За да се опреде-
ли количеството общи захари, се процедира по
описанието в 5.3.
8. Наблюдения
8.1. За да се избегне образуването на пяна, е
добре да се добави (независимо от обема) при-
близително 1 ml 3-метилбутан-L-ол (3.14) пре-
ди кипенето с реагент на Луф-Шорл.
8.2. Разликата между съдържанието на общи
захари след инверсия, изразени като глюкоза, и
съдържанието на редукторни захари, изразени
като глюкоза, умножена по 0,95, дава процент-
ното съдържание захароза.
8.3. За да се определи съдържанието на ре-
дукторните захари, без лактозата, може да се
използват два метода:
8.3.1. за приблизително изчисляване се ум-
ножава по 0,675 съдържанието на лактоза, уста-
новено по друг аналитичен метод, и получени-
ят резултат се изважда от съдържанието на  ре-
дукторните захари;
8.3.2. за точно изчисление на редукторни
захари, без лактоза, за двете крайни определе-
ния може да се използва една и съща проба:
единият анализ се прави с част от разтвора,
получен по 5.1, а другият—с част от разтвора,
получен при определянето на лактоза по мето-
да, посочен за тази цел (след фермениране на
другите видове захар и избистряне).
И в двата случая количеството налична за-
хар се определя по метода на Луф-Шорл и се
изчислява в mg глюкоза. Едната от стойности-
те се изважда от другата и разликата се изразя-
ва в проценти за пробата.
Пример:
Двата взети обема за всяко определение
отговарят на проба от 250 mg.
В първия случай се консумират 17 ml натри-
ев тиосулфатен разтвор 0,1N, отговарящи на 44,2
mg глюкоза; във втория—11 ml, отговарящи на
27,6 mg глюкоза.