Държавен вестник, бр. 42, 2020 г., стр. 31

БРОЙ  42	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  31  
КС акт неговата противоконституционност 
представлява възможно най-тежък порок, 
който предполага/налага невалидност ab initio. 
Затова смятам, че съдът би допринесъл 
значително за утвърждаването на правовата 
държава, ако пристъпи смело към по-широк 
прочит на чл. 151, ал. 2, изр. трето във връзка 
с чл. 5, ал. 1 и 2 от Конституцията – така, 
както смело, ясно и еднозначно го направи 
със същественото изменение на досегашна­
та практика (по Решение № 22 от 1995 г. по
к. д. № 25/1995 г.) чрез отказа от разбирането 
за „възстановително действие“ на решенията 
на КС, с които закон, изменящ или отменящ 
действащ закон, се обявява за противоконсти­
туционен (в третия параграф на диспозитива).
Изложените нататък съображения са подчи­
нени на констатацията, че нито върховенството 
на Конституцията, нито нейното непосред­
ствено действие са ефективно гарантирани в 
правната реалност в Република България, и 
отчитат пълното отсъствие на каквато и да 
било възможност правните субекти (извън 
изчерпателно посочените в чл. 150 от КРБ) 
да предизвикат произнасяне на КС. 
Тъй като приемам за несъмнено, че основ­
ната задача (и смисъл) на конституционната 
юрисдикция е да гарантира и осъществява в 
пълнота принципа на правовата държава, ще 
представя съображенията си в два порядъка: 
относно смисъла и проявленията на принципа 
на правовата държава чрез принципите на вър­
ховенство и непосредствено действие на Кон­
ституцията и на правна сигурност (I) и относно 
възможностите за ефективно осъществяване на 
тези основни конституционни принципи (II).
С оглед по-доброто разбиране на няколкото 
кръга съображения, кратко изложени1 нататък, 
обобщавам виждането си, че: 
Ø Всяко решение на КС, което обявява 
правен акт за противоконституционен, тряб­
ва да поражда правни последици с обратна 
сила – и разпоредбата на чл. 151, ал. 2, изр. 
трето не препятства подобно разбиране.
Ø Всеки съд може (и трябва) да осъществява 
конституционен контрол – и разпоредбите на 
чл. 150 и спец. ал. 2 не препятстват подобно 
разбиране.
I. Смисъл и проявление на принципа на пра­
вова държава в принципите на върховенство 
на Конституцията, непосредствено действие 
на Конституцията и правна сигурност.
Виждането, че от принципа на правовата 
държава пряко произтича обратно действие на 
всяко решение на КС, което обявява правен 
акт за противоконституционен, и възможност­
та (задължението) всеки съд да осъществява 
конституционен контрол, се основава на 
няколко базови конституционни принципа.
1 Поради естествената разумна ограниченост на 
обема на едно становище по конституционно 
дело ще предложа по-разгърнат анализ отделно.
Началото на неговото действие от мое 
гледище зависи от основанието му. Ако то 
е еволютивно, каквото според мен е това в 
решението, началото му би трябвало да е 
моментът на влизане на решението в сила. 
Ако пък е корективно, то трябва да важи от 
влизането в сила на тълкуваната разпоредба, 
в случая – на Конституцията.
Конституционен съдия: 
Георги Ангелов
СТАНОВИЩЕ
на съдията Атанас Семов 
относно Решение № 3 от 2020 г.
по конституционно дело № 5 от 2019 г.
Смятам Решение № 3 от 2020 г. за правилно 
и необходимо и затова го подкрепих. Нещо 
повече – смятам, че то е с много голяма и 
принципна важност и като постига значима 
еволюция в практиката на Конституционния 
съд, представлява съществена допълнителна 
гаранция на правовата държава. Предста­
вям становище, защото смятам, че би било 
необходимо и полезно Конституционният 
съд да отиде още по-нататък, като разчете 
тълкувателната задача така, че да допринесе 
още повече за цялостно и безпротиворечиво 
разрешаване на въпросите относно смисъла, 
значението и проявленията на върховенството и 
непосредственото действие на Конституцията.
Споделяйки разбирането, че и постигнато­
то с това решение представлява съществена 
крачка напред, и с ясното съзнание, че необ­
ходимият подход е разумният и еволютивният, 
изразявам виждане, че съдът имаше възмож­
ност да направи още по-голяма крачка с оглед 
особеностите на българския механизъм за 
конституционен контрол, с което да гаран­
тира в по-голяма пълнота върховенството и 
непосредственото действие на Конституцията.
Всъщност Решение № 3 от 2020 г. определи 
ясно, че подлежащите на неговия контрол 
правни актове, които могат да се определят 
като „ненормативни“ (като тези, които се 
наричат „актове с еднократно действие“), „са 
невалидни от приемането или издаването им“ 
(първи параграф от диспозитива), а „Народ­
ното събрание урежда правните последици 
от прилагането на обявения за противокон­
ституционен закон“ (втори параграф, посл. 
изречение от диспозитива).
С това, макар да представлява съществен 
напредък в практиката на КС, необходимият 
според мен резултат не е постигнат изцяло. 
Смятам, че никоя конституционна разпо­
редба (или в частност чл. 149 във вр. с чл. 5 
от Конституцията) не налага разграничаване 
между актовете под контрола на КС според 
тяхното „действие“ (условно: „еднократно“ 
или „многократно“, още повече, че според 
мен трябва да се мисли за еднократно или 
многократно „прилагане“, а не действие). И 
независимо от характера на оспорения пред