Държавен вестник, бр. 14, 2023 г., стр. 84

СТР.  84	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  14
бразността на административния акт, да се 
преустанови изпълнението му с цел защита 
на претендираното от оспорващия право. 
Според чл. 166, ал. 2 от АПК искането за 
спиране е допустимо само при наличието на 
висящо дело и по аргумент на противното то 
е недопустимо при недопустима жалба.
С оглед изложеното настоящият съдебен 
състав намира, че неправилно първостепен-
ният съд е приел исканията на жалбоподате-
лите за спиране изпълнението на § 91, ал. 1 
в частта му, в която регламентира влизане 
в сила на текстове от договора, които не 
се оспорват с жалбите, за допустимо и ос-
нователно. Оспореното определение в тази 
му част е недопустимо като постановено по 
недопустимо искане.
Неоснователни обаче са доводите на ми-
нистъра на здравеопазването, изложени в т. I.1 
от частната му жалба, за липсата на правен 
интерес от оспорването на § 63, 71, 72 и § 91, 
ал. 1 в частта му, в която предвижда, че § 63, 
71 и 72 влизат в сила от 1.01.2022 г., съответно 
за искането за спиране изпълнението им, за 
двете сдружения – на частните и общинските 
болници. Това е така, защото създадените 
с § 63, 71 и 72 нови разпоредби в НРД за 
медицинските дейности за 2020 г. – 2022 г. и 
изменените такива от НРД касаят дейността 
на изпълнителите на болнична медицинска 
помощ, а според уставите на двете сдружения, 
учредени по реда на ЗЮЛНЦ, целите им са 
свързани именно с подобряване условията 
за предоставянето на болнична медицинска 
помощ на пациентите и подпомагане на чле-
нуващите в тях болници (частни и общински). 
В този смисъл е цитираното по-горе TP № 2 
от 12.02.2010 г. по т.д. № 4/2009 г. на ОСК на 
Върховния административен съд, задължител-
но за съдилищата съгласно чл. 130, ал. 2 от 
Закона за съдебната власт (ЗСВ). Налице е 
правен интерес и за Многопрофилна болница 
за активно лечение „Сърце и мозък“, обсто-
ятелство, което не се оспорва от частните 
жалбоподатели.
Сдружението на общинските болници в 
България оспорва § 63 изцяло, съответно ос-
порва изцяло създадения с него чл. 341а. Иска 
спиране изпълнението на този параграф и на 
§ 91, ал. 1 в частта му, в която предвижда, 
че § 63 влиза в сила на 1.01.2022 г. В жалбата 
си твърди, че с чл. 341а на НЗОК се възлагат 
контролни функции в противоречие с чл. 6, 
ал. 1 от Закона за здравното осигуряване 
(ЗЗО), което ще доведе до недопустима намеса 
в стопанския живот на лечебните заведения 
в противоречие със Закона за ограничаване 
на административното регулиране и админи-
стративния контрол върху стопанската дейност 
(ЗОАРАКСД).
Тези доводи са относими към проверката 
за законосъобразност на чл. 341а от НРД, съз-
даден с § 63 от оспорения договор за неговото 
изменение и допълнение, но не и към предмета 
на производството по чл. 166, ал. 2, съответно 
ал. 4 от АПК. Тъй като жалбоподателят не 
твърди, че изпълнението на тази норма, която 
влиза в сила на 1.01.2022 г., ще му причини 
значителни или труднопоправими вреди и не 
обосновава по никакъв начин искането си за 
спиране на нейното изпълнение, а представе-
ните счетоводни отчети не са свързани с тази 
негова част, неправилно тричленният състав 
е счел същото за основателно и го е уважил.
С разпоредбите на § 71 и 72 от Договор 
№ РД-НС-01-4-13 от 29.04.2022 г. за изменение 
и допълнение на НРД между НЗОК и БЛС за 
медицински дейности 2020 г. – 2022 г. съдът 
е съобразил създадените с тях текстове от 
НРД – чл. 368а и ал. 2 – 9 от чл. 369, които 
задължават изпълнителите на болнична ме-
дицинска помощ да осъществяват дейността 
си при съобразяване с утвърдените им ме-
сечни стойности на здравноосигурителните 
плащания; определят разходите за персонал 
като процент от приходите от НЗОК за из-
вършените медицински дейности (по КП/
АПр/КПр); определят съотношението между 
минималното и максималното брутно трудово 
възнаграждение на медицинските специалис­
ти в лечебните заведения, изпълнители на 
болнична медицинска помощ, и начина на 
формиране на брутното трудово възнаграж-
дение; задължават лечебните заведения – из-
пълнители на болнична медицинска помощ, 
в срок до 1.08.2022 г. да приведат вътрешните 
правила за работните заплати в съответствие 
с размерите на основните трудови възна-
граждения по категории персонал съобразно 
колективния трудов договор в отрасъл „Здра-
веопазване“ (КТД) 2022 г.; регламентират, че 
надвишението на стойността на отчетените 
през месеца дейности спрямо определената 
месечна стойност се компенсира с размера 
на средствата, изплатени за работа при не-
благоприятни условия, свързани с обявено 
извънредно положение, съответно извънредна 
епидемична обстановка; регламентират ред и 
начини за контрол на изпълнението на въве-
дените правила и санкции при неизпълнение.
За да спре изпълнението на § 71 и 72 и 
§ 91, ал. 1, т. 1 в частта є относно влизане 
в сила на § 71 и 72 на 1.01.2022 г., съдът е 
приел, че оспорените норми, от една страна, 
преразпределят средствата в бюджета на бол-
ниците, а от друга, ограничават възможността 
им да получат заплащане в пълен размер на 
извършената дейност по оказване на болнична 
медицинска помощ, ако средствата не са пра-
вилно разпределени според въведените с тях 
правила или надвишават месечните норми, 
поради което ще причинят на жалбоподателите 
значителни имуществени вреди, което е видно 
и от направените от тях прогнозни изчисле-