Държавен вестник, бр. 15, 2024 г., стр. 19

БРОЙ  15	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  19  
нова – и според правото на Европейския съюз 
(ЕС). С оглед на обстоятелствата по делото и 
на приложимата правна уредба съдът е след-
вало да установи противоконституционност 
на решението, с което Народното събрание 
е отхвърлило предложението за произвеж-
дане на национален референдум по въпроса 
„Съгласни ли сте българският лев да бъде 
единствена официална валута в България до 
2043 година?“, въпреки известни неточности 
във формулировката на въпроса. Доводите 
за това се отнасят както до валидността на 
оспорения акт на Народното събрание, така 
и до неговата основателност. 
Народното събрание в отговор на „ис-
кане“, направено от инициативен комитет, 
особено когато е достигнат изискуемият от 
закона по-висок праг за броя на участващи-
те в подписката за национален референдум, 
трябва точно да прилага конституционните и 
законовите норми. Според този стандарт Кон-
ституционният съд е следвало да установи, че 
оспореното решение на Народното събрание, 
с което то отказва да приеме предложението 
за произвеждане на национален референдум, 
внесено от инициативен комитет и подкре-
пено с подписка от над 470 хиляди граждани 
(броят на признатите за редовни участници 
в подписката според служебната проверка), 
е прието в противоречие с Конституцията и 
със Закона за пряко участие на гражданите в 
държавната власт и местното самоуправление 
(Закона за прякото участие). 
Всяко Народно събрание с приет от него 
правилник урежда организацията и дейността 
си, но това не изключва възможност такива 
разпоредби да се съдържат и в закон. В об-
съждания случай правилото на чл. 13, ал. 5 
от Закона за прякото участие е специално по 
отношение на общите правила за приемане 
на решения, съдържащи се в Правилника 
за организацията и дейността на Народното 
събрание (ПОДНС). Това правило съгласно 
принципа lex specialis derogat legi generali има 
предимство пред общия ред, по който на-
родните представители и парламентарните 
групи внасят проекти за актове на Народното 
събрание. Затова не споделям изложеното 
в мотивите на конституционното решение, 
че относимата към оспореното решение 
„нормативна уредба на реда за приемане на 
решението на Народното събрание по чл. 84, 
т. 5 от Конституцията разкрива определено 
несъответствие“. Народното събрание не е из-
правено пред неяснота, за да тълкува, или пред 
несъответствие, за да синхронизира правните 
разпоредби, а следва да ги прилага съобразно 
посочения принцип. Предписаният от Закона 
за прякото участие ред не изключва правото 
на народните представители по чл. 85, ал. 1 
ПОДНС да правят предложения във връзка 
с искането за произвеждане на национален 
референдум, внесено от инициативен коми-
тет, но основен е проектът на решение на 
водещата постоянна комисия, определена от 
председателя на Народното събрание. В про-
тиворечие с чл. 13, ал. 5 от Закона за прякото 
участие председателстващият заседанието на 
Народното събрание вместо проект на воде-
щата комисия подлага на гласуване проекта 
за решение, внесен от народни представители. 
В случая водеща е Комисията по правни 
въпроси. Тя въпреки заявеното намерение 
не е приела решение. В доклада на коми-
сията е отразен резултатът от гласуването 
на нейните членове по предложението за 
произвеждане на национален референдум (7 
са „за“, 8 – „против“, и 7 – „въздържал се“). 
Представен е текст, оформен като решение, но 
той не е гласуван и приет от комисията (този 
факт е отбелязан и в мотивите на решението 
на съда, който анализира представените от 
Народното събрание доказателства – стено-
грами от заседания). Посочените нарушения 
на Закона за прякото участие и на ПОДНС 
обаче нямат самостоятелно правно значение, 
защото се отнасят до актове на помощни 
органи (постоянни комисии) на Народното 
събрание, които подпомагат неговата дейност 
(чл. 79, ал. 2 от Конституцията). 
Отбелязаните нередности са могли да 
бъдат отстранени в хода на обсъждането и 
гласуването по съответната точка от дневния 
ред на пленарното заседание на Народното 
събрание, но това не е било направено. Про-
следяването и анализът на дискусията и на 
гласуването, включително неговото оспорване 
и възраженията на вносителите на искането 
до Конституционния съд, дават възможност 
въпреки допуснатите отклонения от предпи-
сания от Закона за прякото участие ред да се 
установи каква е била волята на народните 
представители по искането за произвеждане 
на референдума. Тази воля обаче, особено при 
произнасяне по предложение за произвеждане 
на национален референдум, подкрепено с под-
писка от граждани, не трябва да се извежда 
чрез логически заключения от изказвания и 
гласувания на народните представители, като 
се пренебрегват конституционни разпоредби. 
Констатираният от съда проблем не се свежда 
до прецизността на решението на Народно-
то събрание и до това как да се установят 
неговите мотиви. Същественият проблем е 
по отношение на валидността на решението.
В определени парламентарни производства, 
както е при гласуване на законопроекти и 
на процедурни предложения в Народното 
събрание, за да не се приеме един проект 
или предложение, е достатъчно той/то да не 
събере необходимия брой гласове. Обратно, за 
да се приеме валидно решение, задължително 
за всички адресати според чл. 86, ал. 2 от 
Конституцията, неговото съдържание трябва