Държавен вестник, бр. 76, 2023 г., стр. 65

БРОЙ  76	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  65  
е и законовата делегация по отношение на 
чл. 1а, ал. 3 от Правилника за прилагане на 
Закона за развитието на академичния състав в 
Република България и в частта по отношение 
на въвеждането на възможността за въвеж­
дане на допълнителна група показатели. От 
една страна, възможността за въвеждането на 
допълнителна група показатели е съобразена 
с обстоятелството, че съобразно чл. 1а, ал. 3 
от Правилника за прилагане на Закона за 
развитието на академичния състав в Репуб-
лика България това обстоятелство може да 
се осъществи при спазване на Закона за раз­
витието на академичния състав в Република 
България и правилника за прилагането му, 
като, от друга страна, е съобразено обстоя­
телството на неизчерпателно изброяване на 
обективно измеримите показатели, посочени 
в чл. 2б, ал. 2 от Закона за развитието на 
академичния състав в Република България, 
изразено чрез съюза „като“.
Несъмнено правилни са изводите на три­
членния състав на Върховния администрати­
вен съд по отношение на обстоятелството за 
липсата на нарушение в оспорваната част на 
Правилника за прилагане на Закона за раз­
витието на академичния състав в Република 
България на чл. 6, ал. 2 от Конституцията 
на Република България, който прокламира 
равенство на всички граждани пред закона, и 
на чл. 15, ал. 1 от Закона за защита от дискри­
минация, който предвижда, че работодателят 
предоставя на работниците и служителите 
равни възможности за професионално из­
растване и израстване в длъжност или ранг, 
като прилага еднакви критерии при оценка 
на дейността им, не са допуснати сочените 
нарушения. Преценката, която се извършва при 
придобиване на научна степен и заемане на 
академична длъжност „доцент“ и „професор“, 
се осъществява от научно жури, съставът на 
което се предлага от съответното първично 
звено и се утвърждава от факултетния, съответ­
но научния съвет. Това предполага по-голяма 
обективност при оценяване на съответния 
кандидат за академична длъжност и именно 
това жури провежда и конкурсната процедура, 
като решението му може да се оспори пред 
факултетния съвет, съответно пред научния 
съвет, а съответната академична длъжност 
се заема след конкурс и избор. Несъмнено 
правилни са изводите на тричленния със­
тав на Върховния административен съд, че 
неоснователно се посочва в жалбата, че е 
нарушен и чл. 23 от Всеобщата декларация за 
правата на човека за нарушение на принципа 
за равенство на всеки човек на труд, тъй като 
в оспорените разпоредби не е налице такова 
нарушение. Получаването на по-висока акаде­
мична длъжност не представлява императив за 
полагането на труд, тъй като посоченото право 
за професионално издигане не е абсолютно 
и подлежи на различни ограничения, които 
в процесния случай са свързани с постигане 
на по-високи научни резултати. Посочените 
минимални изисквания по чл. 2б, ал. 2, т. 1 
и 2 и ал. 3 от Закона за развитието на ака­
демичния състав в Република България не 
са изчерпателно изброени, а се преценяват 
в зависимост от научната област, за която 
кандидатства съответното лице за заемане 
на академична длъжност. В този смисъл в 
чл. 2б, ал. 2 и 3 от Закона за развитието на 
академичния състав в Република България 
се посочват отделните изисквания, което не 
означава изчерпателност и задължителност 
на всяко едно от тези изисквания, а по-скоро 
са примерно посочени. В съдържащите се 
забележки в приложението към чл. 1а, ал. 1 
от Правилника за прилагане на Закона за 
развитието на академичния състав в Репуб-
лика България е направено уточнение, че 
изпълнението на посочените минимални из­
исквания представлява единствено условие за 
допускане до участие в процедурите за избор 
на съответната академична длъжност съгласно 
Закона за развитието на академичния състав 
в Република България.
Несъмнено правилни са изводите на три­
членния състав на Върховния администрати­
вен съд относно липсата на дискриминаци­
онно отношение. Следва да се съобрази об­
стоятелството, че принципът за недопускане 
на дискриминация изисква да не се третират 
по различен начин сходни положения и да не 
се третират еднакво различни положения, 
освен ако такова третиране не е обективно 
обосновано. Съобразно практиката на Съда 
на Европейския съюз понятието обективни 
причини изисква констатираното неравно 
третиране да е оправдано от наличието на 
точни и конкретни характеристики на съот­
ветното условие за заемане на работа в осо­
бения му контекст и въз основа на обективни 
и прозрачни критерии, позволяващи да се 
провери дали това третиране отговаря на 
реална потребност, дали е годно за постига­
не на преследваната цел и дали е необходимо 
в това отношение. В процесния случай из­
следването на наличието на подобни обек­
тивни причини не се налага поради липсата 
на дискриминационно отношение, доколкото 
не се установява третирането по различен 
начин на сходни положения или третирането 
по еднакъв начин на различни положения. В 
тази връзка като несъмнено правилни се 
определят мотивите на тричленния състав на 
Върховния административен съд, че придо­
биването на определени научни степени от 
кандидатите за академични длъжности с 
въвеждането на приложението към чл. 1а, 
ал. 1 от Правилника на съдържащото се в 
него точкуване по отделните показатели, 
същите са съобразени със спецификата на 
различните научни области, което води до 
извод, че не е възможно точкуването по от­