Държавен вестник, бр. 95, 2018 г., стр. 6

СТР.  6	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  95
обединяват около твърдението, че предпостав-
ката „очевидна неправилност“ на решението 
не е дефинирана от законодателя и въвежда 
„неясен“, „неизясним“, „бланкетно“ формули-
ран критерий за допускане на касационното 
обжалване, чието съдържание „…не може да 
бъде изяснено по тълкувателен път по начин, 
който да предвижда универсално правило 
за поведение на Върховния касационен съд 
при упражняването на неговата дейност по 
селекция на касационните жалби.“
Изложените в искането мотиви в подкрепа 
на противоконституционността на оспорена-
та разпоредба могат да бъдат обобщени до 
следното:
Критерият „очевидна неправилност“ на 
въззивния акт е в противоречие с чл. 117, ал. 1 
от Конституцията, тъй като „…не съответ-
ства на основното правомощие на съдебната 
власт да дава защита на правата и законните 
интереси на гражданите, юридическите лица 
и държавата“. Поддържа се, че „Върховният 
касационен съд предоставя защитата в съ-
ответствие с конституционно определеното 
негово правомощие по чл. 124 КРБ, когато 
процесуалните правила, които обезпечават 
допускането на касационното обжалване по 
гражданските дела, са с такова съдържание, 
което прави възможно те да се прилагат по 
общ, категоричен и лишен от субективна 
преценка начин за всеки отделен случай…“.
Бланкетният критерий „очевидна непра-
вилност“ на въззивното решение/определение 
противоречи на чл. 122, ал. 1 от Конституци-
ята, тъй като „не съответства на правото на 
гражданите, юридическите лица и държавата 
на защита във всички стадии на процеса“, 
както и „на конституционното правомощие на 
Върховния касационен съд да правораздава“ 
(чл. 119, ал. 1 от Конституцията), тъй като 
поставя достъпа до касационен контрол под 
„неясен и неизясним законов критерий“.
Накрая се обосновава несъответствие на 
оспорената разпоредба с принципа за разде-
ление на властите (чл. 8 от Конституцията), 
тъй като при дейността си по селекция на кас-
ационните жалби ВКС „прилагайки неясен и 
неизясним критерий „очевидна неправилност“ 
на въззивното решение, той правораздава без 
действаща правна норма, която по универ-
сален начин да определи предпоставките на 
упражненото правомощие. Следователно така 
ВКС създава правна норма по всяко разгледа-
но гражданско дело, по което това основание 
е заявено, изземвайки компетентността на 
законодателната власт.“
С определение от 4.06.2018 г. Конституцион-
ният съд е допуснал искането за разглеждане 
по същество и като заинтересувани институции 
в производството по делото са конституирани 
Народното събрание, Министерският съвет, 
министърът на правосъдието, Висшият съдебен 
съвет, Върховният касационен съд и Висши-
ят адвокатски съвет. Отправена е покана да 
представят писмени становища по делото до 
Съюза на съдиите в България и Българската 
съдийска асоциация. Да представят писмени 
правни мнения са поканени проф. д-р Анелия 
Мингова, проф. д-р Валентина Попова, проф. 
д-р Огнян Стамболиев, проф. д-р Силви Чер-
нев, доц. д-р Камелия Цолова, доц. д-р Таня 
Градинарова и Благовест Пунев.
От заинтересуваните институции и пока-
нените организации по делото са представили 
писмени становища Народното събрание, 
министърът на правосъдието, Висшият адво-
катски съвет и Съюзът на съдиите в България. 
От поканените специалисти от науката и 
практиката писмено правно мнение са пред-
ставили проф. д-р Анелия Мингова, проф. д-р 
Валентина Попова, проф. д-р Огнян Стамбо-
лиев, проф. д-р Силви Чернев, доц. д-р Таня 
Градинарова и Благовест Пунев.
Според Съюза на съдиите в България и 
проф. д-р Валентина Попова искането е ос-
нователно и оспорената част от разпоредбата 
на чл. 280, ал. 2, пр. 3 ГПК следва да бъде 
обявена за противоконституционна.
В становището на Съюза на съдиите в 
България се излага, че атакуваното основание 
за допускане до касационно обжалване на 
въззивно решение при „очевидна неправил-
ност“ представлява същински нов критерий 
за селекция, който действително притежава 
потенциала да разшири достъпа до касационно 
обжалване по същество, но по един неопреде-
лен и неопределяем начин. Поддържа се, че 
оспорената норма е бланкетна и не може да 
бъде изяснена по тълкувателен път по начин, 
който да предвижда универсално правило за 
поведение. Според Съюза на съдиите в Бълга-
рия оспорената разпоредба в частта „очевидна 
неправилност“ променя концепцията за каса-
ционното обжалване, заложена в ГПК, в сила 
от 1.03.2008 г., и представлява опит за връщане 
към редовната трета инстанция, която да има 
задължителен, а не факултативен характер.
В писменото си правно мнение проф. д-р 
Валентина Попова подробно аргументира, че 
разпоредбата на чл. 280, ал. 2, пр. 3 ГПК про-
тиворечи освен на посочените в искането на 
състава на ВКС конституционни разпоредби и 
на чл. 4, ал. 1, чл. 88, ал. 1 и чл. 121, ал. 1 от 
Конституцията, както и на чл. 84, ал. 2, изр. 3 
от Правилника за организацията и дейността 
на Народното събрание, на чл. 6, ал. 1 от Ев-
ропейската конвенция за защита на правата 
на човека и основните свободи (ЕКПЧ) и 
на чл. 47 от Хартата на основните права на 
Европейския съюз (Хартата). Поддържа, че 
оспорената разпоредба е бланкетна, неясна, 
неизяснима и е поставена в зависимост от 
субективната преценка на съда според всеки 
конкретен случай. Излага, че предвидената 
в чл. 280, ал. 2, пр. 3 ГПК предпоставка за 
допускане до касационно обжалване „очевидна 
неправилност“ неминуемо води до предреша-
ване на спора още във фазата за селекцията 
на жалбата.