Държавен вестник, бр. 34, 2006 г., стр. 21

Б Р О Й  34
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  21
ка България. Той е основа за тълкуване и при-
лагане на Конституцията и за нормотворческа
дейност” се казва в Решение № 14 от 1992 г. на
Конституционния съд по к.д. № 14 от 1992 г. (ДВ,
бр. 93 от 1992 г.). Според същото то е и “основ-
но право на гражданите”. Недопустимо е как-
вото и да е ограничаване на правата, основано
на имущественото състояние. Притежаването
на лека автомобилна кола е част от патримони-
ума на гражданина. Характеристиката на при-
тежаваната кола е белег на неговото имущест-
вено състояние. Този, който притежава по-го-
леми материални възможности, може да заку-
пи по-голяма, по-хубава и по-нова кола от този,
който има по-малки възможности. В зависи-
мост от своите материални възможности едни
извършват този превоз с по-нови и по-луксозни
коли, а други с по-стари. Неоправдано се твър-
ди в мотивите на решението, че новите изиск-
вания не нарушават чл. 6, ал.2 от Конституция-
та, тъй като били еднакви за всички, които из-
вършват таксиметров превоз на пътници. Въ-
ведените ограничения не са фактически необ-
ходими за упражняване на професията, а е пос-
тавено условие, което не може да се изпълни от
всички. Друг би бил въпросът, ако фактическо-
то извършване на таксиметровия превоз на път-
ници би било невъзможно с коли, които не от-
говарят на тези условия. Вярно е, че Конститу-
цията не повелява социално равенство, а изис-
ква еднакви правни условия. Когато обаче тези
правни условия не са фактически необходими
за упражняване на една професия, а са изпълни-
ми само от група имуществено по-добре поста-
вени граждани, те представляват нарушаване
равенството на всички.
Новата нормировка съгласно мотивите към
закона е създадена, за да гарантира безопас-
ността на движението по пътищата, сигурност-
та на тези, които ползват таксиметровия пре-
воз, и на самите водачи на коли, както и опаз-
ване на околната среда. Всички тези ценности
обаче могат да бъдат осигурени чрез упражня-
ване на ефикасен периодичен контрол за тех-
ническото състояние на колите, което не ви-
наги е свързано с преминалия пробег и овехтя-
ването. Това се постига чрез издадените въз
основа на чл. 147 и 148 от Закона за движение
по пътищата и чл. 24, ал. 3 и чл. 12а, ал. 4 от
Закона за автомобилния превоз от министъра
на транспорта Наредба № 32 за периодичните
прегледи за проверка на техническата изправ-
ност на пътните превозни средства (обн., ДВ,
бр. 74 от 1999 г.; посл. изм., ДВ, бр. 52 от 2005 г.)
и Наредба № 34 за таксиметров превоз на път-
ници (обн., ДВ, бр. 109 от 1999 г.; посл. изм.,
бр. 23 от 2005 г.).
Създадената нова правна уредба наистина
поставя условия, които се отнасят до всички
таксиметрови превозвачи на пътници. На пръв
поглед тя създава впечатление, че установява
равнопоставеност между тях. Както вече се
спомена, упражняването на професиите обаче
не е свързано с фактическа необходимост на
съществуването на тези условия. Оттук очевид-
ната невъзможност да бъдат изпълнени само
от тези, чието имуществено състояние позво-
лява това, им създава привилегия и ограничава
правата на имуществено по-слабите.
Нарушен е и принципът на свободна стопанс-
ка инициатива и гарантирането на еднакви прав-
ни условия за извършване на стопанска дейност
“свободната стопанска инициатива на участни-
ците в стопанския живот е свързана и с еднаквите
правни условия за стопанска дейност—чл. 19, ал. 2
от Конституцията” (Решение № 3 от 2000 г. по
к.д. № 3 от 2000 г., ДВ, бр. 37 от 2000 г.), като се
предотвратява злоупотребата с монополизма и
нелоялната конкуренция. Тези принципи са били
винаги утвърждавани в практиката на Конститу-
ционния съд (Решение № 8 от 1995 г. по к.д. № 12
от 1995 г., ДВ, бр. 59 от 1995 г., Решение № 2 от
1996 г. по к.д. № 26 от 1995 г., ДВ, бр. 16 от 1996 г.,
Решение № 22 от 1996 г. по к.д. № 24 от 1996 г, ДВ,
бр. 1 от 1997 г.). Еднаквите правни условия, раз-
бира се, не означава да се поставят за една профе-
сия изисквания, които да бъдат материално по-
носими за всички, които я упражняват. Това оба-
че не означава, че без да е фактически необходи-
мо за законосъобразното функциониране на про-
фесията, да могат да се поставят еднакви за всич-
ки изисквания, които е очевидно, че могат да бъдат
покрити само от имуществено по-силните.
С атакуваните разпоредби се създава и моно-
полизиране на таксиметровия превоз от тези,
които притежават или могат да закупят коли, от
датата на първата регистрация на които не са
изтекли първите пет години. Вярно е, че “право-
то на свободна стопанска инициатива няма абсо-
лютен характер”, че то “не изключва принципите
на държавно регулиране и на държавен контрол
на стопанската дейност” (Решение № 6 от 1997 г.
по к.д. № 32 от 1996 г., ДВ, бр. 21 от 1997 г., Реше-
ние № 14 от 1998 г. по к.д. № 9 от 1998 г., ДВ, бр. 67
от 1998 г.) и че тя може да бъде ограничена с ог-
лед защитата на други конституционни ценнос-
ти. Необходимо е обаче другите конституционни
ценности да не могат да бъдат защитени по друг
начин. В случая строгото спазване на нормативни-
те изисквания за контрол на превозното средство
може да осигури както безопасност на движение-
то по пътищата и сигурността на пътниците като
потребители, така и възможната чистота на окол-
ната среда. Обновяването на автомобилния парк,
което се сочи в мотивите към закона, не би тряб-
вало да става за сметка само на едни граждани.
Отлагането влизането в сила на оспорените
разпоредби съгласно § 31, т. 2 и 3 ЗИДЗАП се
обезсмисля при положение, че са противокон-
ституционни посочените по-горе текстове.
Конституционни съдии: М. Златарева
В. Гоцев
28404